УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року

м. Київ

справа № 749/97/18

провадження № 51-303 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року,

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

За вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2025 року, залишеним без зміни ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна.

Цим же вироком ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців із конфіскацією майна.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні.

За обставин, детально викладених у вироку, близько 20:37 год. 25 вересня 2017 року ОСОБА_6 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «BMW-X5», д.н.з. НОМЕР_1 , із ОСОБА_5 рухався на автодорозі з`єднанням м. Сновськ - с. Березне Чернігівської області та, знаходячись на відрізку шляху між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, під час руху навмисно пошкодив ліве бокове дзеркало заднього огляду на автомобілі марки «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному напрямку, чим змусив його зупинитися. В цей час у ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_5 виник умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, що належить ОСОБА_7 . Після цього, коли з автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , вийшли водій ОСОБА_7 із пасажирами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, розпочав висловлювати на адресу ОСОБА_7 погрози застосування насильства, небезпечного для життя, яке виразилось у висловлюванні погроз про вбивство потерпілого. При цьому, ОСОБА_6 , тримаючи праву руку за спиною, викликав у ОСОБА_7 явне усвідомлення наявності зброї та сприйняття реальної загрози своєму життю. Після висловлення погроз на адресу ОСОБА_7 , ОСОБА_6 надав вказівку ОСОБА_5 сісти за кермо автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , та рухатись у напрямку м. Чернігова, що останній і виконав.

Таким чином, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_5 незаконно заволоділи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 на праві приватної власності, вартість якого згідно з висновком експерта № 154 від 20 листопада 2017 року, з урахуванням зносу, станом на 25 вересня 2017 року становить 361 218,40 грн.

26 вересня 2017 року ОСОБА_5 , у невстановлений час та місці, незаконно придбав три паперові згортки з подрібненою речовиною рослинного походження, які при собі зберігав без мети збуту та перевіз до АДРЕСА_1, після чого був затриманий у порядку ст. 208 КПК. У ході особистого обшуку ОСОБА_5 в кишені штанів виявлені та вилучені три паперові згортки з подрібненою речовиною рослинного походження, що згідно з висновком експерта № 983(х) від 04 листопада 2017 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений, - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 4.257 г, 2.136 г, 1.144 г, загальною масою - 7.537 г. Згідно з Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, канабіс віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонений.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на підстави передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутні кваліфікуючі ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КПК, а саме вчинення злочину за попередньою змовою групо осіб, поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя потерпілого.

Вказує, що місцевий суд не взяв до уваги покази основного учасника даної події - потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні повідомив, що добровільно надав транспортний засіб ОСОБА_5 для оцінки завданої шкоди, жодного угону транспортного засобу, який належить йому на праві власності, будь-яких погроз з боку засуджених не відбувалось, а до поліції із заявою він звернувся щоб підстрахуватись. Стверджує, що показання ОСОБА_5 у цій частині відповідають показанням потерпілого. Також захисник звертає увагу, що коли ОСОБА_5 розмовляв з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були на відстані 20-30 метрів, мали при собі мобільні телефони, а отже і змогу повідомити поліцію, якщо б в дійсності дії ОСОБА_5 становили якусь загрозу. Стверджує, що впізнання по фото, фактично не відбувалось, а працівники поліції відразу вказали кого потрібно впізнати.

Посилаючись на стандарт доведення поза розумним сумнівом, захисник зазначає, що суд першої інстанції при відсутності доказів вини ОСОБА_5 безпідставно притягнув його до кримінальної відповідальності за злочин, якого він не вчиняв. Зауважує, що його підзахисний жодного разу не притягувався до відповідальності.

Стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної правової оцінки обставинам кримінального провадження. Вважає, що судові рішення не відповідають вимогам КПК.

Судові рішення щодо ОСОБА_5 у частині звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК не оскаржуються.

Мотиви Суду

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з положеннями ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.

Завданням суду першої інстанції є оцінка доказів, на підставі яких він вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону про кримінальну відповідальність він передбачений та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення (пункти 1 - 3 ч. 1 ст. 368 КПК).

За змістом ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Наведені положення свідчать про те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (не підтвердження) доказами обставин, які за ст. 91 КПК підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує твердження слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті щодо юридичної оцінки діяння.

Як убачається зі змісту вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК, було зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.

Висновку про винуватість засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК, суд дійшов на підставі аналізу, зокрема, показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Так, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомили, що після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 за вказівкою ОСОБА_6 сів за кермо автомобіля потерпілого та їхав за ним. Потерпілий ОСОБА_7 не давав дозволу забирати його автомобіль та сказав, що необхідно їхати до поліції писати заяву. Після цього ОСОБА_7 написав заяву про викрадення його автомобіля.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомив, що наприкінці вересня - початку жовтня 2017 року, він, як поліцейський, знаходився на чергуванні у Сновському відділенні поліції. До нього звернувся черговий і повідомив про те, що прийшли троє осіб, які хочуть написати заяву. Тоді був потерпілий і двоє чоловіків, вони були злякані та повідомили, що їздили збирати гриби на мікроавтобусі у напрямку Великого Щимеля і не розминулися з позашляховиком. Із автомобіля вийшли двоє чоловіків та почали конфліктувати. Чоловік назвався ім`ям - ОСОБА_11 . Про подію доповів керівникові. Був перехват і чоловіків затримали. Цю історію розказав потерпілий ОСОБА_7 , він був схвильований, у нього тремтіли руки та просив щоб зафіксували заяву і повернули автомобіль. Потерпілий називав прізвище - ОСОБА_12 . Заяву друкували, бо чоловік не зміг сам її написати. Заяву потерпілий затвердив своїм підписом. Текст цієї заяви набирав він або слідчий ОСОБА_13 , а підписував заяву ОСОБА_7 при ньому. Іншу заяву потерпілого не бачив.

Визнаючи ОСОБА_5 винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення місцевий суд також послався на фактичні дані, які містяться, зокрема, у:

- заяві від 25 вересня 2017 року потерпілого ОСОБА_7 на ім`я начальника Сновського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_14 , зі змісту якої вбачається, що о 20:37 год 25 вересня 2017 року двоє невідомих чоловіків на автомобілі Лексус, темного кольору, типу Джип, зупинили його автомобіль марки «Мерседес», моделі «Спринтер-515», д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом виїзду на зустрічну смугу руху на автомобільній дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка, та, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, незаконно заволоділи його автомобілем. Орієнтована вартість викраденого майна становить 17 000 доларів США. Просить притягнути винних в угоні його автомобіля до відповідальності згідно чинного законодавства. Про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин ОСОБА_7 попереджений, положення ст. 383 КК йому роз`яснені;

- заяві від 25 вересня 2017 року потерпілого ОСОБА_7 на ім`я начальника ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_15 , про притягнення до кримінальної відповідальності двох чоловіків, які приблизно о 20:30 год 25 вересня 2017 року у районі с. Великий Щимель незаконно заволоділи його автомобілем Мерседес Спринтер, д.н.з. НОМЕР_2 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року де потерпілий ОСОБА_7 на фотознімку за № 2 впізнав чоловіка, який 25 вересня 2017 року, перебуваючи на дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, погрожуючи застосуванням насильства, разом із іншим чоловіком заволоділи автомобілем марки «Мерседес» моделі «Спрінтер», д.н.з НОМЕР_2 , що йому належить. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року на фотознімку під № 2 розміщений фотознімок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року де потерпілий ОСОБА_7 на фотознімку за № 4 впізнав чоловіка, який 25 вересня 2017 року, перебуваючи на дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, погрожуючи застосуванням насильства, разом із іншим чоловіком заволоділи автомобілем марки «Мерседес» моделі «Спрінтер», д.н.з НОМЕР_2 , що йому належить. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року на фотознімку під № 4 розміщений фотознімок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року де свідок ОСОБА_9 на фотознімку за № 2 впізнав чоловіка, який 25 вересня 2017 року, перебуваючи на дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, погрожуючи застосуванням насильства, разом із іншим чоловіком заволоділи автомобілем марки «Мерседес» моделі «Спрінтер», що належить ОСОБА_7 . Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року на фотознімку під № 2 розміщений фотознімок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року де свідок ОСОБА_9 на фотознімку за № 3 впізнав чоловіка, який 25 вересня 2017 року, перебуваючи на дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, погрожуючи застосуванням насильства, разом із іншим чоловіком заволоділи автомобілем марки «Мерседес» моделі «Спрінтер», що належить ОСОБА_7 . Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року на фотознімку під № 3 розміщений фотознімок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року де свідок ОСОБА_8 на фотознімку за № 4 впізнав чоловіка, який 25 вересня 2017 року, перебуваючи на дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, погрожуючи застосуванням насильства, разом із іншим чоловіком заволоділи автомобілем марки «Мерседес» моделі «Спрінтер», що належить ОСОБА_7 . Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року на фотознімку під № 4 розміщений фотознімок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року де свідок ОСОБА_8 на фотознімку за № 3 впізнав чоловіка, який 25 вересня 2017 року, перебуваючи на дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, погрожуючи застосуванням насильства, разом із іншим чоловіком заволоділи автомобілем марки «Мерседес» моделі «Спрінтер», що належить ОСОБА_7 . Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року на фотознімку під № 3 розміщений фотознімок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 29 вересня 2017 року та відеозапису до нього, за участю свідка ОСОБА_8 , на місці вчинення події біля с. В. Щимель Сновського району показав, як він разом з водієм ОСОБА_16 та іншим пасажиром їхали на автомобілі Мерседес та неподалік с. В. Щимель Сновського району зустрічний автомобіль марки БМВ зачепив у їхньому автомобілі дзеркало заднього виду. Після зупинки обох автомобілів, вони вийшли із свого автомобіля, а з автомобіля БМВ вийшло два чоловіки, водій якого тримав руку за спиною та висловлював у їх сторону погрози: «Ідіть до мене поговоримо, або «завалю», а якщо не підійдете, заберемо ваш автомобіль», від чого вони (свідки та потерпілий) почали відходити від свого автомобіля. Після цього водій БМВ представився ОСОБА_17 та сказав їм (свідкам та потерпілому) підійти до нього, однак вони не виконали цієї вказівки. Після чого чоловік на ім`я ОСОБА_11 вказав чоловіку який перебував разом з ним та вийшов з пасажирської сторони автомобіля БМВ, сідати за кермо автомобіля Мерседес та їхати за ним. Після чого належний ОСОБА_7 автомобіль Мерседес було викрадено та він поїхав у напрямку м. Чернігів. Свідок ознайомився з вказаним протоколом та у нього не було зауважень.

Виконуючи законодавчі положення, суд першої інстанції також допитав обвинуваченого ОСОБА_5 , який не визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК, і показав, що після дорожньо-транспортної пригоди удвох з ОСОБА_6 вийшли з автомобіля, з іншого автомобіля вийшли три осіб. Коли вони підійшли до автомобіля ОСОБА_6 представився. ОСОБА_7 написав контакт телефону і погодився, що він забирає автомобіль, не погрожував їм. Залишався із ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 пішов, двоє інших осіб знаходились на відстані 3-4 м. ОСОБА_6 поїхав, після чого сів за кермо і поїхав до м. Чернігова. Виходить так, що ОСОБА_7 добровільно надав йому транспортний засіб, був дозвіл. Без дозволу за кермо не сів би. Вважає, що не треба було залишати трьох людей у лісі. На 18 км дороги під`їхав до кафе і зупинився та приїхав його товариш, який забрав його. Водночас, такі показання ОСОБА_5 , у частині обвинувачення за ч. 3 ст. 289 КК, місцевий суд розцінив як намагання уникнути кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції також критично поставився до показань потерпілого наданих у судовому засіданні, вказавши, що вони не є логічними та послідовними, не узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Суд зазначив, що у темну пору доби потерпілий ОСОБА_18 , залишаючись разом із ОСОБА_9 і ОСОБА_8 на дорозі, що заходиться у лісі, у телефонній розмові просив свого знайомого підвезти їх до м. Чернігова, де вони проживали. Крім того, подавав до поліції дві заяви про незаконне заволодіння його автомобілем. У одній із них просив притягнути винних осіб до відповідальності, при цьому був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин та розумів, що винних осіб буде притягнуто до відповідальності, або ж він сам може нести кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин.

Проаналізувавши вказані обставини, суд дійшов висновку, що потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомив про обставини, що не відповідають дійсності щодо добровільного надання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 належного йому транспортного засобу та відсутності погроз з боку обвинувачених. Крім того, місцевий суд слушно вказав на досліджені ним протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року, за змістом яких, потерпілий ОСОБА_7 впізнав на фотознімках обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які 25 вересня 2017 року на дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, погрожуючи застосуванням насильства, заволоділи автомобілем марки «Мерседес» моделі «Спрінтер», д.н.з НОМЕР_2 , що належить йому.

Колегія суддів зауважує, що суд касаційної інстанції є судом права, та з огляду на вимоги ст. 433 КПК не вправі здійснювати переоцінку здобутих судами першої та апеляційної інстанцій доказів, у тому числі й показань потерпілого та свідків, вирішувати питання про їх достовірність. Під час касаційного розгляду суд має оперувати тими фактичними обставинами та доказовою базою, які встановлені судами попередніх інстанцій. Щодо оцінки доказів у справі з погляду їх достовірності, то це перш за все є завданням судів попередніх інстанцій.

Таким чином, дослідивши і перевіривши показання учасників кримінального провадження, наявні у справі письмові докази, оцінивши їх в сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК. При цьому суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші, врахувавши при цьому позицію сторони захисту та надавши їм відповідну оцінку із викладеним обґрунтуванням.

Апеляційний суд, переглядаючи вказаний вирок, зокрема, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , перевірив доводи, які за змістом аналогічні доводам касаційної скарги сторони захисту, та обґрунтовано спростував їх, виклавши в ухвалі мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. При цьому, зазначив, що судом першої інстанції з достатньою повнотою перевірено всі доводи обвинуваченого та його захисника в судовому засіданні, зроблено аналіз доказів, а у своїх висновках місцевий суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відхилив інші. Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_5 , отримано в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК, суд апеляційної інстанції, проаналізувавши фактичні обставини, зазначив, що початок досліджуваних подій відбувся на неосвітленій дорозі між населеними пунктами в межах лісової території. Після зупинки транспортних засобів між потерпілим та водієм автомобіля марки «BMW-X5», який представився ОСОБА_6 , відбулася розмова на підвищених тонах. У ході розмови ОСОБА_6 тримав руку за спиною, і ним така можливість не заперечувалася, поряд з цим, свідок ОСОБА_8 в своїх показаннях вказував на наявність загальних погроз з боку ОСОБА_6 , після яких свідки почали відходити від них і віддалятися від автомобіля. Свідки хоча і не бачили зброї, однак в той момент вважали, що така наявна у обвинуваченого. Згідно показань свідків, водій «БМВ» сказав своєму пасажирові, щоб той сідав і їхав на автомобілі «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI». Два автомобілі поїхали одночасно в сторону міста Чернігова. При цьому ОСОБА_7 не надавав дозвіл забирати автомобіль. Така поведінка потерпілого та свідків свідчить про те, що зі сторони обвинувачених були погрози, які вони сприйняли, як реальні, та не чинили опору обвинуваченим.

Свідки, які безпосередньо допитувались судом, хоча і знаходилися на певній відстані від обвинувачених та потерпілого під час їхньої розмови, після зупинки транспортних засобів, однак мали змогу спостерігати за перебігом подій. Телефони свідка ОСОБА_8 та потерпілого залишилися в автомобілі останнього, на якому ОСОБА_5 залишив місце події. Дана обставина підтверджується протоколом огляду місця події - транспортного засобу, в ході якого були виявлені вказані телефони. При цьому, суд зазначив, що залишення потерпілого та двох свідків в темну пору доби, на дорозі за межами населених пунктів, в лісовій місцевості, майже без можливості зв`язку, та змоги вільно дістатися пункту призначення, не може сприйматися, як добровільне ухвалення такого рішення. Навіть можливе надання автомобіля для проведення ремонтних робіт не може враховуватися на спростування вказаних висновків з огляду на отримані транспортними засобами пошкодження, які були незначними.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився із здійсненою місцевим судом кваліфікацією дій засуджених за ч. 3 ст. 289 КК, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого, адже вони не мали права у вечірній час використовувати належний потерпілому ОСОБА_7 транспортний засіб для поїздки на ньому, але спільними діями і за попередньою домовленістю незаконно ним заволоділи.

На спростування доводів апеляційної скарг, в тому числі і потерпілого ОСОБА_7 , що він не писав заяви до правоохоронних органів, суд урахував показання свідка ОСОБА_10 , який приймав першочергову заяву потерпілого та повідомив обставини її написання, та показання свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які підтвердили звернення потерпілого із заявою до правоохоронних органів.

Суд апеляційної інстанції також перевірив доводи сторони захисту щодо процесуальних порушень у частині проведення впізнання на фотознімками, та обґрунтовано, з посиланням на ч. 6 ст. 228 КПК зазначив, що з досліджених протоколів пред`явлення для впізнання від 26 вересня 2017 року за фотознімками вбачається, що впізнання проводилося з дотриманням вимог ст. 228 КПК, а складені за їх результатами протоколи повністю відповідають вимогам ст. 231 КПК. При цьому, співставлення відомостей, зазначених у даних протоколах з іншими матеріалами кримінального провадження та обставинами, встановленими судом, дає можливість констатувати, що свідками та потерпілим було упізнано на фотознімках саме ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , про що і зазначено у відповідній графі протоколів, з поясненням ознак чи їх сукупності, за якими свідки та потерпілий упізнали їх. Колегія суддів зауважує, що факт перебування на місці події не заперечують й самі засуджені.

Ураховуючи зазначене вище, не є слушними твердження захисника в касаційній скарзі щодо відсутності належної правової мотивації прийнятих судами першої та апеляційної інстанції рішень.

Покарання призначене ОСОБА_5 є справедливим, відповідає його меті й загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК.

Судами попередніх інстанцій дотримано вимоги матеріального та процесуального закону під час розгляду вказаного кримінального провадження. Вирок та ухвала відповідають положенням статей 370, 419 КПК.

Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3