КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1545/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами зі змінами представника власника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «АМБЕРБУР» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000075 від 21.01.2025 року.

Накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000075 від 21.01.2025 року на майно, яке вилучене 03.12.2025 року під час проведення обшуку ділянки надр «Осів-7», площею 83,76 га, яка розташована 4,5 км на північ від с. Осова, Сарненського р-ну, Рівненської області, з географічними координатами, вказаними у спеціальному дозволі на користування надрами № 5610 від 25.01.2024 року, яка перебуває у тимчасовому користуванні у ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» (), із забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном, а саме:

- мотопомпи у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_1, без інших ідентифікуючих ознак у кількості дві штуки;

- мотопомпи у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_2, без інших ідентифікуючих ознак у кількості дві штуки;

- мотопомпа у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_3, без інших ідентифікуючих ознак;

- каміння, схоже на бурштин, що поміщено та запаковано до спец-пакету Державного бюро розслідувань В2004667.

Роз`яснено підозрюваному, обвинуваченому, їх захисникам, законним представникам, іншим власникам або володільцям майна, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, що за їх клопотанням арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник власника майна ТОВ «АМБЕРБУР» - адвокат ОСОБА_6 подала дві аналогічні за формою та змістом апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах адвокат ОСОБА_6 посилається на те, що слідчим суддею при вирішенні клопотання про арешт майна - ДНУ-40 не було враховано обставини справи та документи, у зв`язку із чим арешт на вказане майно був накладений передчасно та необґрунтовано.

Апелянт зазначає, що однією з умов накладення арешту на майно є факт вчинення злочину, причому передбаченого ч. 2 ст. 240-1, ч. 3 ст. 368 КК України.

Однак, у даному випадку, такий факт щодо ТОВ «АМБЕРБУР» відсутній, оскільки жодних протиправних дій на ділянці бурштиноносних надр «Осів-7» не здійснювалося. Арештоване майно - ДНУ-40 має необхідні документи та перебуває на балансі ТОВ «АМБЕРБУР», яке також має необхідні дозволи на застосування ДНУ-40 при виконанні робіт на ділянках надр згідно Проекту на проведення геологорозвідувальних робіт на бурштин в межах ділянки Осів-7.

Вказує, що ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» є переможцем аукціону та законним надрокористувачем за спеціальним дозволом на користування надрами № 5610 від 25 січня 2024 року, що надає право на геологічне вивчення, у тому числі дослідно - промислову розробку корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислова розробка родовищ) Ділянки Осів-7.

Так, 04 січня 2024 року відбувся аукціон, учасником та переможцем якого є ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН».

Вказані відомості розміщені у відкритому доступі за посиланням https://prozorro.sale/auction/SUE001-UA-164/ та підтверджуються протоколом електронного аукціону № SUE001-UA-164, який також розміщений у відкритому доступі.

Після перемоги в аукціоні, ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» сплачено повну вартість за спеціальний дозвіл на користування надрами ділянки Осів-7, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями: №17 від 23.01.2024 року, № 18 від 24.01.2024 та № 19 від 24.01.2024 року.

Так само проведені всі оплати за пакет аукціонної документації, що підтверджується платіжною інструкцією №16 від 17 січня 2025 року, і винагороду оператора електронного майданчика протокол №SUE001-UA-164, що підтверджується платіжною інструкцією №15 від 15 січня 2024 року.

25 січня 2024 року між ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» та Державною службою геології та надр України укладено Угоду № 5610 про умови користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислова розробка родовищ), яка є додатком до спеціального дозволу.

25 січня 2024 року Державна служба геології та надр України видала ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» спеціальний дозвіл на користування надрами №5610 від 25.01.2024 року на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислова розробка, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислова розробка родовищ) Ділянки Осів-7, площею 83,76 га, корисна копалина - бурштин, строком на 7 (сім) років.

Після отримання спеціального дозволу на користування надрами, ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» у Державній службі геології та надр України було зареєстровано форму №3-гр У-24-99/1 від 03 квітня 2024 року яка перереєстрована на форму №3-гр, реєстраційний номер 206 від 11.09.2025 №У-25-206/1.

Апелянт звертає увагу, що ділянка Осів-7 розташована на землях, порушених внаслідок незаконного видобутку бурштину, та була такою станом на день продажу спеціального дозволу на таку ділянку надр.

Проведений Рівненською філією ДУ "Держгрунтохорона" агрохімічне дослідження зразків ґрунту підтверджує, що ґрунтовий покрив на ділянці порушений внаслідок виробничої діяльності людини. Верхній родючий шар на земельній ділянці відсутній, що відображено у висновку №158-16/01.01/183 від 24 травня 2024 р.

Про порушення таких земель також йдеться у Проекті на проведення геологорозвідувальних робіт на бурштин в межах ділянки Осів-7 Спеціальний дозвіл №5610 від 25 січня 2024 року

В подальшому надрокористувачем ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» укладалися відповідні договори з постійними землекористувачами та власниками землі, які накладаться з ділянкою надр Осів-7 та відшкодовувалися завдані збитки.

Так, Актом комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам по ділянці Осів-7 від 01 листопада 2024 року визначено суму збитків, заподіяних постійному землекористувачу ДП «Ліси України» в особі філії «Сарненське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» внаслідок геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислова розробка, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислова розробка родовищ) по ділянці Осів-7, яка відноситься до ділянок лісогосподарського призначення державної власності площею 65,4762 га у розмірі 2 983 826,74 грн (два мільйони дев`ятсот вісімдесят три тисячі вісімсот двадцять шість гривень 74 копійки) без ПДВ. Вказаний Акт був затверджений розпорядженням Сарненської районної державної адміністрації №207 від 01 листопада 2024 року.

Збитки, нараховані за вказаним Актом, відшкодовані у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №78 від 10 грудня 2024 року на суму 3 080 592,09 грн. та платіжною інструкцією №77 від 05 грудня 2024 року на суму 500 000,00 грн. оплата проведена відповідно до виставленого рахунку №2292 від 20 листопада 2024 року з ПДВ.

На вказаній огородженій ділянці надр Осів-7 дозволено проводити геологорозвідувальні роботи методом гідророзмиву, що передбачено затвердженим Проектом на проведення геологорозвідувальних робіт на бурштин в межах ділянки «Осів-7» (витяг з проекту стор. 3).

Угодою про користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислова розробка родовищ) № 5610 від 25 січня 2024 року визначено права Надрокористувача ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН».

Адвокат ОСОБА_6 посилається на те, що ТОВ "АМБЕРБУР" зареєстровано та здійснює свою діяльність згідно зареєстрованих КВЕД, які передбачають в т.ч. 09.90 надання допоміжних послуг у сфері добування інших корисних копалин та розроблення кар`єрів, 43.13 розвідувальне буріння та інші.

ТОВ "АМБЕРБУР" має діючі дозвільні документи на експлуатацію устаткування для видобування корисних копалин, а саме дизельних насосних установок для гідромеханізації ДНУ-40, зокрема:

- Дозвіл виданий Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці №ДЗ-3029/3Х/1-23 від 18.07.2023 строком дії до 18.07.2028 року для експлуатації 25 ДНУ-40 (001 - 025);

- Дозвіл виданий Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці №ДЗ-1280/3Х/1-24 від 27.03.2024 строком дії до 27.03.2029 року для експлуатації 12 ДНУ-40 (026 - 037).

Згідно балансової довідки ТОВ "АМБЕРБУР" дизельні насосні установки для гідромеханізації у кількості 37 (тридцять сім) штук перебувають на балансі ТОВ "АМБЕРБУР".

Частина з вказаних ДНУ-40 перебувала на ділянці надр Осів-7 станом на 03.12.2025.

Також зазначає, що кожна дизельна насосна установка для гідромеханізації ДНУ-40 має журнал нагляду (паспорт) та висновок експертизи за результатами експертного обстеження дизельної насосної установки для гідромеханізації ДНУ-40. Також ДНУ-40 проходять щорічне інспектування, причому останнє інспектування завершено в лютому 2025 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про інспектування з рекомендованим наступним оглядом у лютому 2026 року.

Скаржник зауважує, що для виконання необхідних робіт надрокористувач має право залучати третіх осіб, тому між надрокористувачем ТОВ "АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН" та ТОВ "АМБЕРБУР" наявні договори на виконання робіт передбачених проектом, зокрема геологорозвідувальних робіт в т.ч. з використанням методу гідророзмиву, що не заборонено нормами чинного законодавства та передбачено затвердженим проектом надрокористувача (проектом на проведення геологорозвідувальних робіт на бурштин в межах ділянки Осів-7 Спеціальний дозвіл №5610 від 25 січня 2024 року на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислова розробка).

Так, 05 вересня 2025 року ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» та ТОВ «АМБЕРБУР» укладено Договір № 05-09 на виконання комплексу геологорозвідувальних робіт - яким передбачалося виконання комплексу робіт з геологічного вивчення бурштину в межах ділянки «Осів-7», яка знаходиться в Сарненському районі Рівненської області згідно «Проекту на проведення геологорозвідувальних робіт на бурштин в межах ділянки Осів -7».

03 грудня 2025 року на ділянці Осів-7, де знаходилися вилучені дизельні насосні установки для гідромеханізації ДНУ-40, належні ТОВ "АМБЕРБУР", було проведено обшук та вилучено майно, належне підрядній організації ТОВ «АМБЕРБУР».

Апелянт звертає увагу, що законність використання ТОВ «АМБЕРБУР» ДНУ-40 (як їх називають мотопомпи) неодноразово підтверджено ухвалами суду апеляційної інстанції, після дослідження питання законності їх використання при виконанні робіт підрядною організацією ТОВ «АМБЕРБУР» на ділянках надр всі ДНУ-40 були повернуті його власнику.

ДНУ-40 мають всі необхідні дозвільні документи та можуть використовуватись власником в роботі на ділянці Осів-7 відповідно до затвердженого замовником проекту.

Отож, ТОВ "АМБЕРБУР" у відповідності до укладеного з надрокористувачем договору, наявних дозволів Держпраці та проінспектованому обладнанні (ДНУ-40), згідно проєкту, в тому числі методом гідророзмиву, має право проводити роботи та за потреби застосовувати вилучені під час обшуку ДНУ-40.

ТОВ «АМБЕРБУР» та ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» здійснюють свою діяльність на законних підставах, у межах наданих їм дозвільних документів та в межах дозволених географічних координат. Докази на спростування вказаних вище обставин відсутні.

Представник власника майна вважає, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б беззаперечно свідчили про необхідність накладення арешту на майно, однак саме сторона обвинувачення зобов`язана довести необхідність накладення арешту.

Також, прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК, стосовно вилученого майна - ДНУ-40, що є однією з обов`язкових умов накладення арешту на майно.

Законність використання ДНУ-40 підтверджується поданими документами, а арешт такого майна стане наслідком непропорційного втручання в господарську діяльність власника майна - ТОВ «АМБЕРБУР», оскільки товариство буде позбавлене можливості використовувати таке власне майно у своїй господарській діяльності та може зазнавати збитків у зв`язку з арештом даного майна.

Крім цього апелянт зазначає, що відповідно до положень ст.ст. 94, 98, 132, 170, 173 КПК України, положення ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, накладення арешту на майно юридичної особи є безпідставним, оскільки ТОВ "АМБЕРБУР" не є підозрюваним, обвинуваченим, засудженим чи третьою особою, майно яких підлягає конфіскації, спеціальній конфіскації чи забезпечення цивільного позову, дане майно має легальне походження, законного власника, може використовуватися у законний спосіб на ділянці надр Осів-7, а в момент обшуку таке майно знаходилось на ділянці надр, що саме по собі не може вважатися порушенням, за яке передбачена кримінальна відповідальність, відтак таке майно не може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження. Так, підозри в рамках кримінального провадження не вручалось на час звернення прокурора з клопотанням про арешт майна до слідчого судді.

Прокурором у клопотанні про арешт майна не наведено доказів, які б свідчили про об`єктивні підстави вважати, що майно ТОВ «АМБЕРБУР» може бути знищено, пошкоджено чи відчужено саме протиправними діями, враховуючи, що таке майно перебуває на балансі товариства вже тривалий час та використовується товариством у своїй господарській діяльності. Таким чином, накладення арешту на майно в розумінні КПК є необґрунтованим, таким, що грубо порушує права ТОВ "АМБЕРБУР", як законного власника, та створює перешкоди для подальшої правомірної діяльності Товариства, яке має всі необхідні ліцензії, висновки та технічну документацію.

На думку скаржника, постановляючи ухвалу про арешт, слідчий суддя не дотримався вимог ч.ч. 2, 4 ст.173 КПК України, не врахував реальну можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, при цьому залишено поза увагою і те, що слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірного володіння або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах власників майна.

Також, представником власника майна ТОВ «АМБЕРБУР» - адвокатом ОСОБА_6 до апеляційного суду подано зміни до поданих нею апеляційних скарг, в яких остання посилається на те, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам КПК України, постановлена з істотним порушенням процесуального права (неповідомлення власника майна про розгляд клопотання про арешт у належний спосіб), що призвело до неможливості встановлення дійсних обставин справи та постановлення законного рішення.

Зазначає, що ТОВ «АМБЕРБУР» є підрядною організацією, яка має дозволи на виконання робіт з застосуванням арештованих ДНУ-40. Окрім того, власник майна має договір на виконання комплексу геологорозвідувальних робіт з власником спеціального дозволу на користування надрами на ділянці Осів-7 (ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН»), де 03.12.2025 року було проведено обшук та вилучено зазначені вище 5 (п`ять) ДНУ-40 (мотопомп).

ТОВ «АМБЕРБУР» не був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак як власник майна, дізнався від ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» (надрокористувача ділянки Осів-7) про час та місце розгляду клопотання про арешт майна 11 грудня 2025 близько 16 год., та не мав змоги направити свого повноважного представника для участі у судовому засіданні, яке відбулося 11 грудня 2025 о 17 год. 30 хв. Тож представник власника майна не міг фізично бути присутнім під час розгляду клопотання про арешт, оголошення ухвали за результатами розгляду клопотання про арешт майна.

Оскільки ТОВ «АМБЕРБУР» не був повідомлений про час та місце розгляду клопотання про арешт майна, товариство фактично було позбавлено можливості надати свої доводи та документи слідчому судді для їх врахування при вирішенні питання щодо накладення арешту на ДНУ-40.

Також скаржник посилається на те, що 25 січня 2024 року Державна служба геології та надр України видала ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» спеціальний дозвіл на користування надрами №5610 від 25.01.2024 року на геологічне вивчення, у тому числі дослідно- промислова розробка, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислова розробка родовищ) Ділянки Осів-7, площею 83,76 га, корисна копалина - бурштин, строком на 7 (сім) років.

Після отримання спеціального дозволу на користування надрами, ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» у Державній службі геології та надр України було зареєстровано форму №3-гр У-24-99/1 від 03 квітня 2024 року яка перереєстрована на форму №3-гр, реєстраційний номер 206 від 11.09.2025 №У-25-206/1.

Апелянт вказує, що ділянка надр Осів-7 розташована на землях порушених внаслідок незаконного видобутку бурштину та була такою станом на день продажу спеціального дозволу на таку ділянку надр.

Адвокат наголошує, що ДНУ-40 мають всі необхідні дозвільні документи та можуть використовуватись підрядною організацією, яка має їх у своїй власності, в роботі на ділянці Осів-7, відповідно до затвердженого замовником проекту та укладеної між надрокористувачем та підрядною організацією угоди.

Стороною обвинувачення не доведено необхідності накладення арешту, підстави і мету арешту, відповідно до положень статті 170 КПУ України, не обґрунтовано необхідність арешту вилученого майна, що суперечить ч. 2 ст. 171 КПК України.

Також, прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК, стосовно вилученого майна - ДНУ-40, що є однією з обов`язкових умов накладення арешту на майно.

Прокурором у клопотанні про арешт майна та слідчим суддею у оскаржуваній ухвалі не наведено доказів, які б свідчили про об`єктивні підстави вважати, що майно ТОВ «АМБЕРБУР» може бути знищено, пошкоджено чи відчужено саме протиправними діями, враховуючи, що таке майно перебуває на балансі Товариства вже тривалий час та використовується Товариством у своїй господарській діяльності. Таким чином, накладення арешту на майно в розумінні КПК є необґрунтованим, таким, що грубо порушує права ТОВ "АМБЕРБУР", як законного власника, та створює перешкоди для подальшої правомірної діяльності Товариства, яке має всі необхідні ліцензії, висновки та технічну документацію.

Крім цього скаржник вказує, що в оскаржуваній ухвалі про арешт майна зазначено про те, що в судове засідання 11.12.2025 року прокурор, власник майна не з`явились, про день, час, місце розгляду клопотання повідомлені належним чином, прокурор подав заяву про розгляд клопотання без його участі, в якій вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити.

Внаслідок накладення арешту на майно його власник позбавляється права розпоряджатися та користуватися ним. У такому випадку має місце втручання держави (в особі її уповноважених органів) у право на мирне володіння майном, охоронюване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Саме тому встановлена частиною першою статті 172 КПК вимога щодо розгляду слідчим суддею клопотання прокурора, слідчого про арешт майна за умови повідомлення власника майна є процесуальною гарантією здійснення справедливого судового розгляду задля забезпечення конвенційного права на мирне володіння майном.

Однак, слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 не було забезпечено реальну можливість участі у розгляді вищевказаного клопотання як власника майна ТОВ «АМБЕРБУР» так і ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» (надрокористувача на території ділянки Осів-7 якого було вилучено таке майно), не було забезпечено мінімально необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом, а також право власника або володільця майна бути обізнаним щодо змісту клопотання, право користуватися правничою допомогою адвоката та право подавати докази і заперечення у справі щодо поданого прокурором клопотання про арешт майна.

Неповідомлення власника майна про час та місце розгляду клопотання про арешт майна, ненадання строку для подачі доказів та участі представника власника майна у судовому розгляді, фактично перешкодило слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу.

На підставі викладеного апелянт вважає, що сторона обвинувачення не довела необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а слідчим суддею не враховано зазначені вище обставини та докази на їх підтвердження, а тому ухвалу про арешт майна постановлено передчасно та з порушенням вимог КПК України.

З огляду на викладене, з врахуванням змін до апеляційних скарг, адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року скасувати в частині накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000075 від 21.01.2025 року на майно, яке вилучене 03.12.2025 року під час проведення обшуку ділянки надр «Осів-7», площею 83,76 га, яка розташована 4,5 км на північ від с. Осова, Сарненського р-ну, Рівненської області, з географічними координатами, вказаними у спеціальному дозволі на користування надрами № 5610 від 25.01.2024 року, яка перебуває у тимчасовому користуванні у ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» (), із забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном, а саме: мотопомпи у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_1, без інших ідентифікуючих ознак у кількості дві штуки; мотопомпи у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_2, без інших ідентифікуючих ознак у кількості дві штуки; мотопомпа у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_3, без інших ідентифікуючих ознак.

Крім цього, представник ТОВ «АМБЕРБУР» - адвокат ОСОБА_6 просить постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на майно із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, а саме: мотопомпи у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_1, без інших ідентифікуючих ознак у кількості дві штуки; мотопомпи збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_2, без інших ідентифікуючих ознак у кількості дві штуки; мотопомпа у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_3, без інших ідентифікуючих ознак, та зобов`язати орган досудового розслідування негайно повернути ТОВ «АМБЕРБУР» це вилучене майно у повному обсязі.

У запереченнях на апеляційні скарги, які надійшли від прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , остання просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника ТОВ «АМБЕРБУР» - адвоката ОСОБА_6 у зв`язку із її необґрунтованістю.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ТОВ «АМБЕРБУР» - адвокат ОСОБА_6 , яка підтримала подані нею апеляційні скарги із змінами, думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг та просила залишити ухвалу без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року адвокатом ОСОБА_6 фактично оскаржено в частині накладення арешту на: мотопомпи у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_1, без інших ідентифікуючих ознак у кількості дві штуки; мотопомпи у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_2, без інших ідентифікуючих ознак у кількості дві штуки; мотопомпа у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_3, без інших ідентифікуючих ознак, суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді лише в частині накладення арешту на зазначене майно.

Законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді в частині задоволення вимог клопотання прокурора про арешт іншого майна, зазначеного в ухвалі, колегією суддів не перевіряється.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000075 від 21.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 240-1, ч. 3 ст. 368 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , будучи кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «АМБЕРКІНГ» (), одним із кінцевих бенефіціарних власників ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» (), а також ряду інших суб`єктів господарювання, з метою одержання неконтрольованих державою прибутків, залучивши інших осіб, створив схему незаконного видобування бурштину та його подальшого збуту з уникненням від будь-якого податкового обліку.

Відповідно до вказаної схеми, ТОВ «АМБЕРКІНГ» (), ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» (), а також іншими суб`єктами господарювання, підконтрольними ОСОБА_8 , отримано спеціальні дозволи на користування надрами, згідно з якими вказаним суб`єктам господарювання передаються у строкове користування ділянки бурштиноносних надр з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки родовища, затвердження запасів за промисловими категоріями ДКЗ України, з подальшим видобуванням бурштину (промислова розробка родовища).

Після отримання вказаних спеціальних дозволів, під приводом проведення робіт з геологічного вивчення, всупереч вимогам законодавства, здійснюється промисловий видобуток бурштину та його збут.

Державною службою геології та надр України 25.01.2024 видано спеціальний дозвіл на користування надрами ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» () № 5610.

Відповідно до умов вказаного спеціального дозволу, ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» надано у користування на 7 років ділянку Осів-7 площею 83,76 га, яка розташована 4,5 км на північ від с. Осова, Сарненського р-ну, Рівненської області, з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки родовища, затвердження запасів за промисловими категоріями ДКЗ України, з подальшим видобуванням бурштину (промислова розробка родовища).

Згідно з п. 5.3.4, 5.3.5, 5.3.22 Угоди № 5610 про умови користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислова розробка родовищ) від 25.01.2024, укладеної між ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» та Державною службою геології та надр України, надрокористувач, серед іншого, зобов`язаний забезпечувати повноту геологічного вивчення, та інших робіт згідно з умовами Дозволу та цієї Угоди, охорону надр та довкілля в межах ділянки надр, наданої в користування; підготувати звіт про результати геологічного вивчення (довивчення) на ділянці надр та забезпечити в установленому законодавством порядку подання документів на затвердження детальної геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин не пізніше 10 (десяти) років з дня початку дії Дозволу; внести зміни до Дозволу впродовж 3 (трьох) місяців з моменту затвердження протоколу Державною комісією України по запасах корисних копалин;

Відповідно до Програми робіт з геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислова розробка родовищ) (неметалічні) бурштину ділянки Осів-7, яка є додатком № 2 до Угоди про умови користування надрами, промислова розробка родовища, тобто безпосередньо видобування бурштину, повинна здійснюватися починаючи з І кварталу 2030 року та після проведення геологорозвідувальних робіт, затвердження запасів корисних копалин у Державній комісії України по запасах корисних копалин, проведення оцінки впливу на довкілля.

Однак, службові особи ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН», заручившись підтримкою працівників правоохоронних органів, залучивши інших осіб, після отримання спеціального дозволу на користування надрами, всупереч вимогам Угоди про користування надрами та Програми робіт до вказаної угоди, порушуючи приписи законодавства про надра, без проведення геологорозвідувальних робіт та затвердження запасів корисних копалин, розпочали промисловий видобуток бурштину шляхом гідрозмиву земної поверхні, а також реалізацію видобутих корисних копалин, законність походження яких не підтверджується відповідними документи, без їх податкового обліку.

Таким чином, на території Рівненської області діє група осіб, які за попередньою змовою, з метою отримання незаконного прибутку здійснюють видобування, зберігання, перевезення, пересилання та збут бурштину, законність походження якого не підтверджується відповідними документами, у значних розмірах.

У зв`язку з вищенаведеним 03.12.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/59271/25-к від 28.11.2025 проведено обшук ділянки надр «Осів-7», площею 83,76 га, яка розташована 4,5 км на північ від с. Осова, Сарненського р-ну, Рівненської області, з географічними координатами, вказаними у спеціальному дозволі на користування надрами № 5610 від 25.01.2024, яка перебуває у тимчасовому користуванні у ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» (), у ході якого виявлено та вилучено:

1. мотопомпи у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_1, без інших ідентифікуючих ознак у кількості дві штуки;

2. мотопомпи у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_2, без інших ідентифікуючих ознак у кількості дві штуки;

3. мотопомпа у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_3, без інших ідентифікуючих ознак;

4. каміння, схоже на бурштин, що поміщено та запаковано до спец-пакету Державного бюро розслідувань В2004667.

Постановою Старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 від 04.12.2025 року вилучене в ході обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000075 від 21.01.2025 року.

11.12.2025 року (клопотання датоване 04.12.2025 року) прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000075 від 21.01.2025 року.

Обгрунтовуючи клопотання, прокурор посилався на те, що проведеним під час вилучення оглядом вищевказаних речей встановлено, що вони відповідають критеріям, зазначеним в п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, оскільки зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину та підлягає можливій конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Разом із тим, абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Таким чином в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на речі, вилучені 03.12.2025 під час проведення обшуку ділянки надр «Осів-7», площею 83,76 га, яка розташована 4,5 км на північ від с. Осова, Сарненського р-ну, Рівненської області, з географічними координатами, вказаними у спеціальному дозволі на користування надрами №5610 від 25.01.2024, яка перебуває у тимчасовому користуванні у ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» ().

Підставою для накладення арешту на майно є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення злочину із наведених у клопотанні обставин.

Метою накладення арешту, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, є забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У клопотанні прокурором зазначено про те, що 04.12.2025 року вилучене під час обшуку майно постановою слідчого визнане речовими доказами у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000075 від 21.01.2025 року.

Накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000075 від 21.01.2025 року на майно, яке вилучене 03.12.2025 року під час проведення обшуку ділянки надр «Осів-7», площею 83,76 га, яка розташована 4,5 км на північ від с. Осова, Сарненського р-ну, Рівненської області, з географічними координатами, вказаними у спеціальному дозволі на користування надрами № 5610 від 25.01.2024 року, яка перебуває у тимчасовому користуванні у ТОВ «АМБЕРКІНГ ЮКРЕЙН» (), із забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном, а саме:

- мотопомпи у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_1, без інших ідентифікуючих ознак у кількості дві штуки;

- мотопомпи у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_2, без інших ідентифікуючих ознак у кількості дві штуки;

- мотопомпа у збірному стані, з двигуном моделі «Mercedes Bens», номер моделі двигуна № НОМЕР_3, без інших ідентифікуючих ознак;

- каміння, схоже на бурштин, що поміщено та запаковано до спец-пакету Державного бюро розслідувань В2004667.

Роз`яснено підозрюваному, обвинуваченому, їх захисникам, законним представникам, іншим власникам або володільцям майна, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, що за їх клопотанням арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження №0000075 від 21.01.2025 року, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Так, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на належне ТОВ «АМБЕРБУР» майно, а саме п`ять мотопомп, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовим доказом постановою слідчого від 04.12.2025 року у даному кримінальному провадженні.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникненню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводів представника ТОВ «АМБЕРБУР», у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено. Слід також зазначити, що накладення арешту є необхідним для збереження майна, оскільки дане майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, позаяк з врахуванням встановлених обставин кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, є достатні підстави вважати, що належне ТОВ «АМБЕРБУР» майно є знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і ненакладення арешту дасть можливість ТОВ «АМБЕРБУР» його відчужити, приховати, знищити, що позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Твердження апелянта про те, що ТОВ «АМБЕРБУР» є добросовісним власником (набувачем) арештованого майна, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Посилання в апеляційній скарзі на законність походження арештованого майна колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів. Належних та допустимих доказів, достатніх для висновку про те, що арештоване майно має законне походження, колегії суддів надано не було.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Колегія суддів відхиляє також доводи апелянта про те, що постанова слідчого від 04.12.2025 року про визнання майна речовими доказами носить формальний характер, так як вказана постанова слідчого, а також клопотання прокурора про арешт майна, з посиланням на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, всупереч твердженням представника власника майна, містять відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність такого майна ознакам речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема, посилання на те, що зазначене майно (мотопомпи) було знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Твердження апелянта про те, що арештоване майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України є безпідставними, так як встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що належні ТОВ «АМБЕРБУР» мотопомпи могли бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегти на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, доводи адвоката ОСОБА_6 про відсутність події кримінального правопорушення, а також те, що підозри в кримінальному провадженні посадовим особам ТОВ «АМБЕРБУР» не вручалися, доводи про те, що матеріалами кримінального провадження не встановлено причетність ТОВ «АМБЕРБУР» до кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, є передчасними та такими, що не є предметом оцінки слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи скарг зі змінами про неспівмірність обмеження прав власника майна завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Доводи апеляційної скарги з доповненнями про те, що накладення арешту обмежує можливості ТОВ «АМБЕРБУР» здійснювати підприємницьку діяльність, не є достатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, та матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Слід зауважити, що скаржником не надано беззаперечних доказів на підтвердження наведених обставин неможливості здійснення ТОВ «АМБЕРБУР» підприємницької діяльності за умови накладення арешту на належне товариству майно.

Колегією суддів також перевірено доводи апелянта про те, що судовий розгляд проведено без участі власника майна. Дана обставина знайшла своє підтвердження, однак колегія суддів цю обставину не вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням строків розгляду даної категорії клопотань відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, та з урахуванням того, що в такому випадку відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України, у власника майна виникає право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Крім того слід зауважити, що процесуальні права власника майна щодо подачі пояснень та заперечень стосовно накладеного арешту, відновлено під час апеляційного розгляду, де останній не був обмеженим в своїх правах відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України колегією судів не встановлено. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші доводи апеляційних скарг зі змінами, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги зі змінами - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги зі змінами представника власника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «АМБЕРБУР» - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4