Справа № 569/2818/26
УХВАЛА

06 лютого 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

в особі слідчого судді ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника підозрюваного адвоката - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Рівненській області лейтенанта юстиції ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця рф, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 114 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Рівненській області лейтенант юстиції ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання російської федерації державою-агресором» від 27.01.2015 № 129-VIII, російську федерацію визнано державою агресором, яка проводить агресію на території України з кінця лютого 2014 року.

Також, факт тимчасової окупації російською федерацією території України та здійснення збройної агресії проти України підтверджено у преамбулі Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII. У вказаній преамбулі зазначено, що збройна агресія російської федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24.02.2022 переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України.

Наслідком такої збройної агресії російської федерації проти України стала тимчасова окупація частини території України.

Планування, фінансування та реалізація російською федерацією військової агресії на території України організовується, спрямовується та здійснюється вищим політичним керівництвом рф, співробітниками федеральної служби безпеки російської федерації (далі ФСБ рф), збройними силами рф, головним управлінням генерального штабу збройних сил російської федерації, найманцями, а також силовими відомствами російської федерації.

З 24.02.2022 російською федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого на даний час продовжена шляхом прийняття Верховною Радою України відповідних нормативно-правових актів.

Одним із елементів збройної агресії є збір представниками спецслужб російської федерації збір відомостей, що становить державну таємницю України, із залученням громадян російської федерації, які діють в їх інтересах.

Так, ОСОБА_4 , будучи громадянином російської федерації, під приводом допомоги Силам Оборони України в протистоянні збройні агресії рф проти України, у точно не встановлені досудовим розслідуванням часта дату, з метою збору та передачі співробітникам федеральної служби безпеки рф (далі фсбрф) інформації що становить державну таємницю, встановив контакт з секретоносієм - військовослужбовцем Сил спеціальних операцій (далі ССО), здійснив активні дії спрямовані на одержання відомостей щодо негласних джерел ССО, якідіють в інтересах України та проводять спеціальні операції на території держави агресора.

Реалізовуючи вищевказаний злочинний умисел, ОСОБА_4 06.12.2025, під приводом організації агентурної мережі на території рф та здійснення керівництва нею в інтересах ССО, з метою збирання та передачі співробітникам фсбрф відомостей, що становлять державну таємницю, звернувся до військовослужбовця ССО з проханням про надання йому навчальних матеріалів щодо принципів організації роботи агентурної мережі, при цьому усвідомлюючи, що такі матеріали містять у собі відомості що становлять державну таємницю.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 16.12.2025 за допомогою персональної електронно - обчислювальної машини марки ASUS модель UX301LNotebookPC (далі ПЕОМ), з метою передачі співробітникам фсбрф відомостей, що становлять державну таємницю, здійснив копіювання електронних файлів, яким було присвоєно гриф таємності, з матеріального носія інформації (МНІ) на особисту ПЕОМ, та в подальшому, 27.12.2025, перебуваючи за адресою фактичного проживання а саме: АДРЕСА_2 , з використанням вищевказаної ПЕОМ та програмного забезпечення «TorBrowser» здійснив їх передачу невстановленим співробітникам фсбрф, які використовують IP-адреси: НОМЕР_1 місцезнаходження: Москва, рф та 80.85.154.84 місцезнаходження: Челябінськ, рф., шляхом їхнього пересилання, через мережу Інтернет.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на збір, з метою передачі іноземній організації відомостей, що становлять державну таємницю, 05.02.2026, близько 11 год 30 хв, ОСОБА_4 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи термінал мобільного зв`язку марки«IPhoneXr», IMEI НОМЕР_2 , IMEI2 НОМЕР_3 , здійснив фотографування 5 документів, яким згідно Зводу відомостей, що становлять державну таємницю,присвоєно гриф секретності «Цілком таємно».

05.02.2026 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 06.02.2026 останньому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, в їх сукупності, а саме: повідомленнями про злочин №67/2/2/2-223 від 05.11.2025 та 17/6/5-95 від 12.01.2026, протоколами обшуків від 05.02.2026, показаннями свідків ОСОБА_8 від 20.11.2025, від 14.01.2025, ОСОБА_9 від 08.12.2025, від 23.12.2025, від 08.01.2026 та від 13.01.2026, відповіддю в/ч НОМЕР_4 №331/1125 від 27.01.2026, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Таким чином, громадянинросійської федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка рф, зареєстрованийзаадресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

На даному етапі кримінального провадження, до встановлення судом фактичної істини у ньому, сукупність зазначених матеріалів є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Незважаючи на те, що підозрюваному ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні вказаного злочину, на вказаній стадії досудового слідства у матеріалах кримінального провадження наявні відомості, які дають підстави вважати, що є реальна необхідність у дослідженні всіх обставин вчинення нею та іншими невстановленими особамивказаного злочину.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінальних правопорушень; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Водночас, підставою для застосування до ОСОБА_10 найсуворішого запобіжного заходу являється наявність ризиків, які передбачені п.п. 1, 2, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний при обранні іншого запобіжного заходу може здійснити наступні дії:

переховуватиметься від органу досудового розслідування:у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114 КК України, яка передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, є підстави вважати, що підозрювани може переховуватись від органу досудового розслідування. Враховуючи, що значна частина державного кордону України, у зв`язку з агресією російської федерації, не контролюється Державною прикордонною службою України, підозрюваний є громадянином російської федерації, перебуваючи на свободі, може вжити заходів щодо переховування від правоохоронних органів, включаючи переміщення на територію російської федерації, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також слід зазначити, що на даний час органом досудового розслідування не встановлено особу, якій підозрюваний передав відомості що становлять державну таємницю. Існує ймовірність, що ця особа може вжити заходів щодо надання допомоги підозрюваному у втечі та забезпеченні його переміщення на тимчасово окуповану територію України;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється: оскільки ОСОБА_4 добровільно передав відомості що становлять державну таємницюневстановленим на даний час у ході досудового розслідування особам. У зв`язку з цим існують достатні підстави вважати, що за відсутності застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, він, маючи доступ до засобів електронного зв`язку, може продовжити здійснювати дії, спрямовані на шкоду національній безпеці України. Це, своєю чергою, може призвести до продовження ним вчинення цього та/або інших кримінальних правопорушень;

враховуючи, що ОСОБА_4 частково знайомий з матеріалами кримінального провадження та йому відомо про уже наявних свідків, останній може незаконно впливати на них;

з урахуванням того, що з метою запобігання викриттю її протиправної діяльності з боку правоохоронних органів України, ОСОБА_4 вдався до заходів конспірації, використовуючи власний ПЕОМ, програмне забезпечення та особисті засоби зв`язку у виконанні злочинну, а також враховуючи, що на даний час не проведено всіх необхідних слідчих дій, останній може вчинити дії, спрямовані на знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для кримінального провадження.

При вирішенні питання запропонованого запобіжного заходу належить оцінити у сукупності всі інші обставини, що відповідно до положень ст. 178 КПК України враховуються судом при обранні запобіжного заходу:

У кримінальному проваджені містяться вагомі докази, які в повній мірі підтверджують причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому злочину.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

За віком та станом здоров`я підозрюваний ОСОБА_4 може знаходитись під вартою в установах тимчасового покарання слідчому ізоляторі.

Зважаючи на відсутність стабільного джерела доходу у ОСОБА_4 , існують обґрунтовані підстави вважати, що є реальний ризик продовження або повторення його протиправної діяльності.

Вказані ризики є вагомими та їх запобігання у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою не можливе.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Досудове розслідування кримінального провадження щодо підозрюваного ОСОБА_4 перебуває на початковій стадії, у зв`язку із чим зібрання доказів винуватості останнього може сприяти уяві та переконанню підозрюваного про невідворотність покарання. Крім того, існує необхідність проведення великої кількості процесуальних та слідчих дій, спрямованих на дослідження доказів та встановлення усіх обставин кримінальних правопорушень, тому підозрюваний, зі значним ступенем ймовірності, може бути зацікавлений перешкодити.

Таким чином, з урахуванням військового стану в державі, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , відповідає тяжкості підозри і відповідає суспільному інтересу, враховуючи той факт, що останній свідомо вчиняв дії спрямовані на вчинення шпигунства.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Просив обрати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник заперечили з приводу задоволення клопотання.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Рівненській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000135 від 06.11.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 114 КК України

05.02.2026 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 06.02.2026 останньому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак, те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від обставин.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у ньому є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає критеріям, сформованих в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, позиції у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», якою відзначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; а також позиції у рішенні від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», якою відзначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слідчий та прокурор при розгляді клопотання довели про наявність обґрунтованої підозри.

Слідством зібрано достатні фактичні дані, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 114 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Вивченням особи ОСОБА_4 на даний час встановлено, що він раніше не судима, не одружена, на утриманні не має неповнолітніх дітей, є громадянином рф, не похилого віку, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Слідчий суддя рахує про доведенням наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 114 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, а також, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначення покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування, враховуючи, що ОСОБА_4 частково знайомий з матеріалами кримінального провадження та йому відомо про уже наявних свідків, останній може незаконно впливати на них; з урахуванням того, що з метою запобігання викриттю її протиправної діяльності з боку правоохоронних органів України, ОСОБА_4 вдався до заходів конспірації, використовуючи власний ПЕОМ, програмне забезпечення та особисті засоби зв`язку у виконанні злочинну, а також враховуючи, що на даний час не проведено всіх необхідних слідчих дій, останній може вчинити дії, спрямовані на знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для кримінального провадження.

Вказані ризики існують, оскільки на даний час у зазначеному провадженні не встановлено всіх фактичних обставин та інших осіб, причетних до вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке характеризується латентністю його організації та подальшої реалізації, із залученням до вказаної протиправної діяльності інших на даний час невстановлених органом досудового розслідування осіб, у зв`язку з чим необхідний тривалий період часу для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду та притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, які причетні до його вчинення, а перебування підозрюваного на волі призведе до неможливості повного та об`єктивного досудового розслідування з вищенаведених причин.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

А тому, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 114 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, суд прийшов до висновку, що слід застосувати до нього запобіжний захід тримання під вартою.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, яка відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства України, тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи в скоєнні злочину, є умовою sinequanon (обов`язковою, неодмінною умовою) законності продовження терміну ув`язнення під варту і відповідає реальним вимогам громадського інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, має більшу вагу, ніж право на повагу свободи особи (§ § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 08.06.2006 року у справі «Корчуганова проти Росії», § § 66, 67 рішень ЕСПЛ від 07.04.2005 у справі «Рохлина проти Росії», § § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 01.06.2008 у справі «Мамедова проти Росії», § 79 рішень ЕСПЛ від 10.02.2011 року по справі «Харченко проти України», § § 40-42 рішення ЕСПЛ від 02.03.2006 року у справі «Долгова проти Росії»).

Відповідно до вимог абз. 3 п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177та 178КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, в тому числі, ст. 114 КК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до вимог абз. 3 п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого, в тому числі, ч. 1 ст. 114 КК України.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 184, 395 КПК України, суд

У х в а л и в:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця рф, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 114 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів, а саме до 13 год. 40 хв. 06 квітня 2026 року.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання підозрюваного, а саме з 13 год. 40 хв. 05 лютого 2026 року.

Утримувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Встановити строк дії ухвали до 13 год. 40 хв. 06 квітня 2026 року.

Виконання ухвали в частині етапування підозрюваного покласти на слідчого.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідча суддя Рівненського міського суду ОСОБА_11