Провадження 1-кп/193/15/26
В И Р О К

іменем України

30 березня 2026 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду у сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області кримінальне провадження за № 0000255 від 03.06.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Новосергіївка Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, не працюючого (пенсіонера), зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представників потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представників цивільного відповідача

( ОСОБА_7 ) ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника цивільного відповідача

( ОСОБА_10 ) ОСОБА_11 ,

представника цивільного відповідача

(ПАТ «НАСК «ОРАНТА») ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

03 червня 2022 року, приблизно о 14:00 год, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним вантажним сідловим тягачем «DAF FT 95 XF 430», н/з НОМЕР_1 , який фактично перебував у спільному володінні ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , з напівпричепом «KRONE SDP 27», н/з НОМЕР_2 , без завантаження, який перебував у фактичному володінні ОСОБА_16 , разом із пасажиром, сином ОСОБА_17 , з села Лоцкине Баштанського району Миколаївської області у напрямку Запорізької області для виконання замовлення з перевезення вантажу, з необмеженою видимістю та оглядовістю проїзної частини, по сухому дорожньому покриттю автодороги Н-11, сполученням «Миколаїв-Кривий Ріг-Дніпро», яка проходить, у тому числі, через територію Криворізького (колишнього Софіївського) району Дніпропетровської області, з боку міста Кривий Ріг у напрямку міста Дніпро, і на цій ділянці має по одній смузі для руху в кожному напрямку.

Водночас, у зустрічному напрямку, по вказаній проїзній частині дороги під керуванням громадянина Туреччини - водія ОСОБА_18 ( ОСОБА_18 ) рухався з перевищенням дозволеної швидкості руху, 113,7 км/год, вантажний сідловий тягач «VOLVO», н/з НОМЕР_3 , з напівпричепом «TIRSAN», р/н НОМЕР_4 , які належать компанії «ADI».

Надалі, під час зближення вантажного сідлового тягача «DAF FT 95 XF 430», р/н НОМЕР_1 та вантажного сідлового тягача «VOLVO» р/н НОМЕР_3 , один одному на зустріч, водій ОСОБА_3 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не врахував дорожню обстановку, рухаючись позаду невстановленого легкового автомобіля, не дотримуючись безпечної дистанції, створюючи аварійну ситуацію шляхом критичного зменшення відстані до останнього, у порушення вимог пунктів 10.1. та 11.3. Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки для руху іншим учасникам, змінив свій напрямок руху ліворуч, виїхавши на зустрічну смугу руху, де скерував свій вантажний автомобіль далі ліворуч для виїзду на узбіччя з боку зустрічної смуги руху, застосувавши при цьому екстрене гальмування, внаслідок чого допустив зіткнення правою бічною частиною керованого ним вантажного сідлового тягача «DAF FT 95 XF 430» з лівою частиною вантажного сідлового тягача «VOLVO», водій якого, ОСОБА_18 , отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких загинув відразу на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Позиція обвинуваченого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вказаному обвинуваченні в цілому визнав частково і пояснив, що на той час він працював охоронником на дачі. Але почалася «велика» війна, був дефіцит водіїв на вантажні автомобілі, тому він, маючи 30-річний досвід роботи водієм «КАМАЗ» з напівпричепом, вирішив допомогти сину ОСОБА_21 попрацювати водієм фури. Вони з вказаним сином працювали самі на себе й отримали замовлення з підприємства Запорізької області на перевезення вантажу. Того дня, 03.06.2022, він вперше сів за кермо вантажівки «DAF FT 95 XF 430», його син ОСОБА_21 не мав відповідної категорії для керування таким транспортним засобом, тому сидів з ним поруч на пасажирському сидінні. Вони їхали у групі з двох вантажівок, без вантажу, зі швидкістю 90 км/год. Його напарник, ОСОБА_22 , їхав попереду них. За м. Кривий Ріг колона інших транспортних засобів, яка рухалася у попутному з ним напрямку, стала пригальмовувати, бо попереду них була якась перешкода, начебто водій легкового автомобіля, якого він не пам`ятає, стоячи до цього на узбіччі праворуч різко повернув ліворуч чим створив перешкоду всім автомобілям, які їхали у попутному напрямку. У цей самий момент, коли всі автомобілі стали пригальмовувати через вказану дорожню обстановку, його обігнав інший легковий автомобіль світло-сріблястого кольору, який, повернувшись у смугу за напрямком руху, став попереду його вантажівки на відстані 2-3 м., якраз навпроти його авто, посередині і почав теж пригальмовувати, швидкість цього авто була меншою, аніж швидкість вантажівки під його керуванням. Це було виконано доволі раптово, тому щоб уникнути зіткнення з цим автомобілем, він ( ОСОБА_3 ) повернув кермо ліворуч, оскільки на той час смуга зустрічного руху була вільна, але його почало заносити з траси. Не повернув праворуч, бо там був великий обрив. Перебуваючи вже на узбіччі відчув сильний удар у кузов, після чого втратив свідомість. Наголосив, що все відбувалося дуже швидко, не було часу розмірковувати, як краще було діяти у цій ситуації, оскільки якби він не повернув ліворуч, то він точно зніс би з дороги цей легковий автомобіль сріблястого кольору. Надалі, коли його привів до тями син, він вже був не у кабіні вантажівки. Він побачив, що горить його вантажівка та інша вантажівка «Вольво». Самого контактування між цими вантажними автомобілями він не побачив, лише відчув сильний удар у кузов. По пошкодженням на авто зрозумів, що вантажівка типу «фура» «Вольво» зіткнулася/контактувала своєю кабіною у місце між кабіною та напівпричепом його автомобіля «ДАФ». Не розуміє чому кероване ним авто з`їхало/занесло у кювет. Пояснив, що приймав участь у слідчому експерименті та у протоколі цієї слідчої дії зазначав свої зауваження. Шкодує, що внаслідок цієї ДТП загинув водій іншої вантажівки. Не заперечував того факту, що він порушив ПДР та виїхав на смугу зустрічного руху, однак зазначив, що такі дії він вчинив унаслідок аварійної ситуації, яку створив водій легкового автомобіля, який їхав попереду та став різко зменшувати швидкість. Чому при виїзді на зустрічну смугу його автомобіль занесло у кювет збагнути не може. Вважає, що водій вантажівки, який загинув, для уникнення зіткнення теж повинен був вживати певних заходів, зокрема зменшити швидкість аж до зупинки, оскільки саме останній зіткнувся з ним, а не навпаки. Наголосив, що хворіє, тому просив суворо його не карати. Пред`явлений до нього цивільний позов повністю не визнав, пояснивши, що він не має коштів для відшкодування збитків родині загиблого.

Позиція (представників) потерпілого.

Представники потерпілого ОСОБА_23 ( ОСОБА_23 ), сина загиблого водія вантажного автомобіля «VOLVO», н/з НОМЕР_3 , ОСОБА_18 , адвокати ОСОБА_5 , а у подальшому ОСОБА_6 під час судового розгляду справи підтримали цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 та власників джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_7 та ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином і просили його задовольнити. Також представник потерпілого ОСОБА_6 підтримала позицію прокурора щодо доцільності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді 5 років і 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на максимальний строк.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, його винуватість в інкримінованому йому злочині, вчиненому за викладених вище обставинах, доведена повністю зібраними в ході досудового слідства доказами, які були досліджені у судовому засіданні, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_25 , який пояснив, що на початку червня 2022 року він був пасажиром у кабіні вантажівки «ДАФ» з напівпричепом - контейнеровозом, яким керував його батько ОСОБА_3 . Вони рухалися ще без вантажу у напрямку з м. Миколаєва до м. Запоріжжя на завантаження зерна маршрутом Баштанка-Новий Буг- Казанка-Кривий Ріг. Їхали до пункту призначення двома вантажівками зі швидкістю 90 км./год., інша вантажівка їхала попереду них на відстані 40 метрів. Під час руху особливо не звертав на дорогу, але коли батько почав екстерно гальмувати він звернув увагу, що їх став обганяти на відстані 15 метрів легковий автомобіль у кузові седан світлого кольору, який заїхав у «кишеню» і став пригальмовувати прямо перед ними по середині. Чому він гальмував йому не відомо. Не пам`ятає чи гальмувала інша вантажівка, що їхала попереду них у попутному напрямку. У момент заїзду у «кишеню» легковий автомобіль знижував швидкість і відстань між їхніми автомобілями стала зменшуватися. Не бачив щоб у момент обгону проїжджали зустрічні транспортні засоби. Щоб уникнути зіткнення батько став скеровувати автомобіль у лівий бік, чому він так зробив йому не відомо. Виїхавши на смугу зустрічного руху відбулося зіткнення правою частиною їхнього причепу з кабіною іншої вантажівки, яка рухалася назустріч, саме зіткнення відбулося у кюветі, але цього моменту він не бачив, лише відчув. Після ДТП обидві вантажівки, що зіткнулися, загорілися, кабіна їхньої вантажівки випала наперед й оскільки він не був пристебнутий, то вдарився головою у середині кабіни і пошкодив обличчя. Вони були у свідомості, але батько не міг самостійно пересуватися, став горіти, почав сам себе гасити і він йому допомагав. Водієві іншої вантажівки нічим не допомагали, рятували самі себе. Потім обидві вантажівки стали вибухати. Зупинялося багато водіїв, прибула швидка допомога, хто її викликав не знає. Свідок сумлінно доглядав за технічним станом вантажівки, з січня 2022 року на ній стояли нові шини. Під час слідчого експерименту, швидкість визначав на око, показання щитків прибору не бачив. Не міг пояснити і показати маневри легкового автомобіля, що їх підрізав на дорозі. Попереду цього легкового автомобіля їхала вантажівка - контейнеровоз, хто її водій не знає. Вважає, що гальмування не було достатньо для уникнення зіткнення з легковим автомобілем, який щойно завершив маневр обгону і зменшив швидкість, тому необхідно було лише змінювати напрямок руху.

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.06.2022, схеми та фото таблиць до нього, якими встановлено, що ДТП за участі двох автомобілів мала місце у сонячну погоду, без опадів, на лівому краю проїзної частини на 58 км. автодороги Н-11 сполученням Миколаїв-Дніпро, від напрямку м. Кривий Ріг до напрямку м. Дніпро, поблизу сел. Софіївка Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області. Проїзна частина дороги асфальтобетонна, суха, чиста, горизонтальна, будь-які нерівності та пошкодження на ній відсутні, призначена для руху у двох напрямках по одній смузі для руху. Об`єкти, які обмежують оглядовість з місця водія відсутні. Мається дорожня розмітка 1.1, 1,2, 1.3, 1.5 розд. 34 ПДР України, дорожні знаки відсутні. В результаті ДТП: вантажний сідловий тягач «DAF» з напівпричепом та вантажний сідловий тягач «VOLVO» з напівпричепом мають тотальне пошкодження вогнем. Обидва автомобілі після ДТП були розташовані за лівою межею проїзної частини у кюветі. Маються сліди гальмування на проїзній частині та зафіксовані на схемі ДТП за № 1 та №2, а також сліди та осип частин горіння т/з за лівою межею проїзної частини. Мається вибоїна на проїзній частині, яка утворилася у момент зіткнення т/з на схемі № 2 (т.1, а.м.к.п. 14-24);

- повідомленням посольство Республіки Туреччина в України про загибель громадянина Туреччини ОСОБА_18 ( ОСОБА_18 ) від 03.06.2022 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди (т.1, а.м.к.п. 25-26);

- постановами слідчого від 04.06.2022 про визнання речовими доказами: вантажного сідлового тягача «VOLVO», н/з НОМЕР_3 , з напівпричепом «TIRSAN», р/н НОМЕР_4 , та вантажного сідлового тягача «DAF FT 95 XF 430», н/з НОМЕР_1 , з напівпричепом «KRONE SDP 27», н/з НОМЕР_2 та залишення їх на зберіганні на території ВП № 9 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області (т.1, а.м.к.п. 27-28, 55-56);

- висновками експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-22/14781-ІT від 20.06.2022, у т.ч. дослідницької її частини, згідно яких на момент проведення огляду система рульового керування автомобіля «VOLVO», н/з НОМЕР_3 , з напівпричепом, р/н НОМЕР_4 , перебувала в стані повної відмови з причини деформації, термічного ураження та відсутності елементів системи, що в свою чергу унеможливлює використання системи за призначенням. Оскільки на момент проведення огляду автомобіль «VOLVO» має значні деформації, елементи системи рульового керування піддалися термічному ураженню та відсутні, то відповідно і дослідити зазначені елементи системи не надалось можливим, що в свою чергу не дало можливості встановити стан системи рульового керування автомобіля перед ДТП та можливість виявлення водієм до ДТП несправностей системи, які могли привести до її відмови (т.1, а.м.к.п. 39-43);

- висновками експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-22/14786-ІT від 17.06.2022, у т.ч. дослідницької її частини, згідно яких на момент проведення огляду гальмівна система автомобіля «VOLVO», н/з НОМЕР_3 , з напівпричепом, р/н НОМЕР_4 , перебувала в стані повної відмови з причини значних деформацій, термічного ураження, а також відсутності елементів робочої гальмівної системи. Оскільки на момент проведення огляду автомобіль «VOLVO», н/з НОМЕР_3 , з напівпричепом, р/н НОМЕР_4 має значні деформації, елементи робочої гальмівної системи відсутні та піддані термічному ураженню, оскільки провести запуск двигуна не надалось можливим, то відповідно і дослідити зазначені елементи системи не надалось можливим, що в свою чергу не дає можливості встановити стан робочої гальмівної системи автомобіля перед ДТП та можливість виявлення водієм до ДТП несправностей системи, які могли привести до її відмови (т.1, а.м.к.п. 49-53);

- висновками експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-22/14782-ІT від 01.07.2022, у т.ч. дослідницької її частини, згідно яких на момент проведення огляду робоча гальмівна система автопоїзда у автомобіля - тягача «DAF FT 95XF 430» р/н НОМЕР_1 та напівпричепа «KRONE SDP 27», н/з НОМЕР_2 , перебуває в стані повної відмови з причини деформацій, термічного ураження, а також відсутності її елементів. Пошкодження двигуна, ресиверів, сполучень елементів гальмової магістралі, пошкодження гальмових камер коліс автомобіля та напівпричепа в комплексі з урахуванням тотального термічного ураження виключають можливість поелементної перевірки системи за технологічним ланцюгом від приводу до робочих гальмових механізмів, а відповідно встановити експертним шляхом стан робочої гальмової системи до моменту ДТП та визначити час та можливість виявити водієм несправностей, які могли привести до відмови робочої гальмової системи не надається можливим (т.1, а.м.к.п. 68-72);

- висновками експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-22/14788-ІT від 01.07.2022, у т.ч. дослідницької її частини, згідно яких на момент проведення огляду, система рульового керування автомобіля «DAF FT 95XF 430» р/н НОМЕР_1 , перебуває в стані повної відмови за причини відсутності та пошкодження елементів системи рульового керування відсутності двигуна в місці технологічної установки. З урахуванням наявного комплексу пошкоджень вказаного автомобіля, не надається можливим замінити відсутні та пошкодженні елементи системи та здійснити запуск двигуна досліджуваного автомобіля з метою проведення поелементно: діагностики системи рульового керування за технологічним ланцюгом від органу керування до керованих коліс, а відповідно встановити експертним шляхом стан системи рульового керування до моменту ДТП і визначити час та можливість виявити водієм несправностей, які могли привести до відмови системи рульового керування автомобіля, не можливо (т.1, а.м.к.п. 77-80);

- висновками судово-медичних експертиз за № 97 від 03.06.2022 (основної) та за № 97-6-Е від 06.03.2022 (додаткової), відповідно до яких у трупа ОСОБА_18 виявлено: сполучену комбіновану автомобільну травму тіла: дрібновогнищевий інтрадуральний крововилив твердої мозкової оболонки; травматичне ушкодження (розрив) капсули та тканини правої частки печінки; перелом 10-ого ребра праворуч по біляхребетній лінії; інфільтруючий крововилив у жировій клітковині лівої нирки; крововилив у жировій клітковині, що оточує надниркову залозу. Обвуглення тіла. Тілесні ушкодження, що входять до комплексу сполученої комбінованої автомобільної травми тіла, прижиттєві, виникли у короткий проміжок часу незадовго до настання смерті, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди від комбінованої дії травматичних факторів: ушкодження тупими твердими предметами, якими могли бути виступаючі частини (деталі) салону транспортного засобу та послідуючим загоранням автомобіля з перебуванням тіла в осередку пожежі та дії високої температури, що призвело до його термічного ушкодження (обвуглення). На характер прижиттєвого перебування тіла в осередку пожежі вказують наступні судово- гістологічні дані: Десквамація та центрострімке витягування клітин покривного епітелію, з наявністю дрібних часточок кіптяви у просвітах середнього та дрібних безхрящових бронхів легень. Дистелектази, вогнищева емфізема та нечисленні інтраальвеолярні крововиливи у легенях. Шокова реакція у печінці. Тілесні ушкодження знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті і за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня тяжкості. Смерть ОСОБА_18 настала від сполученої комбінованої автомобільної травми тіла, яка ускладнилася розвитком шоку, що підтверджується наявністю прижиттєво встановлених ушкоджень (дрібновогнищевий інтрадуральний крововилив твердої мозкової оболонки; травматичне ушкодження (розрив) капсули та тканини правої частки печінки; перелом 10-ого ребра праворуч по білязребетній лінії; інфільтруючий крововилив у жировій клітковині лівої нирки; крововилив у жировій клітковині, що оточує надниркову залозу; обвуглення тіла з наявністю дрібних часточок кіптяви у просвітах середнього та дрібних безхрящових бронхів легень, шокової реакції у печінці, що свідчить за прижиттєве перебування тіла в осередку пожежі та дії високої температури. При судово-токсикологічному дослідженні у крові, вилученої з трупа, алкоголь не виявлений, крім того з нирки, вилученої з трупа, не виявлені наркотики. Виявлені морфрлогічні ознаки хронічної ішемічної хвороби серця, дифузного панкреосклерозу (т.1, а.м.к.п. 166-170, 171-175);

- даними протоколу слідчого експерименту від 02.09.2022, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_3 , який, перебуваючи на той час ще у статусі свідка, показав, що він перебував за кермом вантажівки «DAF FT 95 XF 430», н/з НОМЕР_1 , з напівпричепом «KRONE SDP 27», відносно меж проїзної частини рухався на відстані 0,4 м. від осей передній та задніх коліс тягача та напівпричепа до внутрішньої границі дорожньої розмітки 1.1. ПДР України, яка позначає правий край проїзної частини; відстань між вантажним автомобілем до автопоїзда, який їхав попереду складає 44,7 м.; в момент коли на легковому автомобілі, який обігнав вантажний автомобіль «DAF FT 95 XF 430» р.н. НОМЕР_1 загорілися стоп-сигнали, то легковий автомобіль знаходився на відстані 14.6м від передньої частини вантажного автомобіля до задньої частини легкового автомобіля, та на відстані 0.8 м від осей правих коліс до внутрішньої границі дорожньої розмітки 1.1. ПДР України, яка позначає правий край проїзної частини та доповнень до нього від ОСОБА_3 згідно яких він письмово зазначив, що гальмувати він почав тоді, коли побачив, що легковий автомобіль, який перед цим здійснював його обгін, почав різко зміщуватися у право і у нього загорілися стоп сигнали і він продовжив свій рух далі, але оскільки дистанція між ними стала стрімко зменшуватися, він став застосовувати гальмування, проте розуміючи, що уникнути зіткнення з цим автомобілем не можливо, він вивернув кермо у ліво. За відчуттями вони з легковим автомобілем розминулися лише на кілька сантиметрів, у цей час зустрічного автомобіля він не бачив (т.1, а.м.к.п. 111-117);

- даними протоколу слідчого експерименту від 22.09.2022, проведеного за участю свідка ОСОБА_26 , який перебував на передньому пасажирському сидіння вантажного автомобіля «DAF FT 95 XF 430» р.н. НОМЕР_1 та який показав, що до ДТП відносно меж проїзної частини рухався на відстані 0.1 м. від осі передній коліс до внутрішньої границі дорожньої розмітки 1.1. ПДР України, яка позначає край проїзної частини та на відстані 0.2 м від осі задніх коліс тягача та напівпричепа до внутрішньої границі дорожньої розмітки 1.1. ПДР України, яка позначає край проїзної частини; відстань між вантажним автомобілем до автопоїзда, який їхав попереду складає 27.9 м.; вантажний автомобіль «DAF FT 95 XF 430» р.н. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю не більш ніж 90 км/год; в момент виявлення легкового автомобіля свідком, легковий автомобіль знаходився на відстані 3.8 м від переднього та заднього осей легкового автомобіля до внутрішньої границі дорожньої розмітки 1.1. ПДР України, яка позначає край проїзної частини; відстань між легковим автомобілем та вантажним автомобілем в момент, коли легковий автомобіль включив показник повороту та почав перестроюватися вправо, складає 10.8 м; в момент коли легковий автомобіль перелаштувався та знаходився на своїй смузі для руху, він розташовувався на відстані 1.0 м від передніх та задніх осей автомобіля до внутрішньої границі дорожньої розмітки 1.1. ПДР України, яка позначає край проїзної частини; відстань між легковим автомобілем та вантажним автомобілем в момент, коли легковий автомобіль повністю перестроївся та знаходився на свої смузі для руху, складає 11.2 м; швидкість з якою легковий автомобіль виконував обгін, свідок вказати не може (т.1, а.м.к.п. 144-149);

- даними протоколу слідчого експерименту від 04.06.2022, проведеного за участю свідка ОСОБА_27 та перекладача, який показав, що він керував вантажним автомобілем «VOLVO» р.н. НОМЕР_5 з напівпричепом р.н. 33 AGZ 536 та рухався зі сторони м. Дніпро у напрямку м. Кривого Рогу. Перед ним рухався вантажний автомобіль «VOLVO» р.н. НОМЕР_6 з напівпричепом, р.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_18 . Під`їжджаючи до 58-го км. на автодорозі Н-11 сполученням «Дніпро-Кривий Ріг-Миколаїв», яка проходить по території Криворізького району Дніпропетровської області, з боку м. Кривий Ріг в напрямку м. Дніпро, він побачив, як по своїй смузі руху йому назустріч рухався легковий автомобіль, який саме автомобіль він вказати не може, цей автомобіль їхав на меншій швидкості і його постійно наздоганяв вантажний сідловий автомобіль «DAF FT 95 XF 430», р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом «Krone SDP 27», р.н. НОМЕР_7 . Він бачив ці вантажний та легковий автомобілі приблизно метрів за 500 м і з поля його зору вони не зникали. Потім цей вантажний автомобіль «DAF FT 95 XF 430» виїхав на зустрічну смугу руху, перед вантажним автомобілем «VOLVO» 53 AN 471 з напівпричепом р.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_18 , який їхав по своїй смузі руху, останній хотів уникнути зіткнення і почав з`їжджати вправо у кювет, але зіткнення уникнути не вдалося, після якого вони разом злетіли у кювет. Він зупинився та вибіг з автомобіля для надання допомоги водію ОСОБА_18, але в цей час автомобілі вже почали сильно горіти. Також на місці проведення слідчого експерименту, яким було саме місце ДТП, свідок показав, що керований свідком автомобіль під час руху розташовувався на відстані 0,5 м. від правого переднього колеса до внутрішньої границі дорожньої розмітки 1.1. ПДР України, яка позначає правий край проїзної частини (з боку м. Дніпра в напрямку м. Кривий Ріг), та саме так свідок зупинив автомобіль в момент ДТП; вантажний автомобіль «VOLVO» р.н. НОМЕР_8 з напівпричепом р.н. НОМЕР_9 рухався із такою швидкістю, що здолав відрізок 40 метрів за 1.8 секунди; швидкість руху легкового автомобіля, який рухався попереду вантажного автомобіля «DAF FT 95 XF 430» р.н. НОМЕР_1 , була така, що відстань довжиною 20 м. легковий автомобіль долав за 1.25 секунди; швидкість руху вантажного автомобіля «DAF FT 95 XF 430» р.н. НОМЕР_1 , була така, що ділянку шляху довжиною 40 метрів подолав за 1,62 секунди; відстань між вантажним автомобілем «DAF FT 95 XF 430», р.н. НОМЕР_1 , та легковим автомобілем, в момент коли вантажний автомобіль почав змінювати напрямок руху була не більш ніж 15 метрів; відстань між вантажним автомобілем свідка та вантажним автомобілем «Volvo» р.н. НОМЕР_3 була приблизно 50 метрів; місце зіткнення знаходиться на відстані 2.2. м до внутрішньої границі дорожньої розмітки 1.1. ПДР України, яка позначає край проїзної частини (з боку м. Дніпра в напрямку м. Кривий Ріг) та на відстані 48,5м до 58-го кілометрового стовпчика (т.1, а.м.к.п. 157-161);

- висновками транспортно-трасологічної експертизи № 3895-22 від 03.10.2022, згідно якої серед об`єктів слідової обстановки, які зафіксовані на схемах №1 та №2 до протоколу огляду місця ДТП, найбільш інформативними ознаками, які би вказували на розташування місця зіткнення, слід вважати розташування вибоїни на проїзній частині дороги, яка у сукупності із розташуванням слідів гальмування транспортних засобів дозволяє дійти висновку про те, що місце зіткнення було розташоване на смузі, яка призначена для руху і боку сел. Софіївка у напрямку м. Кривий Ріг, тобто на смузі руху автопоїзду у складі вантажного сідлового тягача «VOLVO», н/з НОМЕР_3 , з напівпричепом «TIRSAN», р/н НОМЕР_4 . При цьому місце зіткнення, як геометрична точка орієнтовно розташовувалось у межах слідів гальмування у безпосередньому наближенні до вибоїни. Враховуючи те, що транспортні засоби отримали пошкодження не тільки внаслідок безпосередньої контактної взаємодії в момент зіткнення, а ще й зазнали термічного впливу після ДТП, внаслідок якого були знищені або видозмінені мікро-трасологічні ознаки, не надається можливим встановити відповідні парні частини транспортних засобів, а також кут між поздовжніми осями автомобілів в момент входу їх у контакт. Однак, орієнтуючись на розташування пошкоджень на елементах силових конструкцій автомобілів «DAF FT 95XF 430» р/н НОМЕР_1 та «VOLVO», н/з НОМЕР_3 , а саме їх рам, можна лише стверджувати, що в момент зіткнення первинній контакт відбувався між передньою лівою частиною автомобіля «VOLVO», н/з НОМЕР_3 , з правою бічною частинок автомобіля «DAF FT 95XF 430», р/н НОМЕР_1 . Дугоподібна конфігурація слідів гальмування автомобіля «DAF FT 95XF 430», р/н НОМЕР_1 , вказує на те, що до зіткнення даний автомобіль переміщався у стані заносу у напрямку вперед з розворотом проти годинникової стрілки (т.1, а.м.к.п. 190-196);

- висновками комісійної судової автотехнічної експертизи № 5204-22 від 28.12.2022, у т.ч. її дослідницької частини, зі встановлення обставин та механізму ДТП, згідно яких у заданій постановою слідчого дорожній обстановці, за показами свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , водій вантажного автомобіля «DAF FT 95 XF 430», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_30 повинен був діяти згідно технічних вимог п.10.1 та 11.3 ПДР України. У заданій дорожній обстановці, за показів свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , водій вантажного автомобіля «DAF FT 95 XF 430», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_30 мав технічну можливість запобігти вказаному ДТП і у його діях вбачаються невідповідності технічним вимогам п.п. 10.1 та 11.3 ПДР України, які з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. У заданій дорожній обстановці водій вантажного автомобіля «Volvo», р.н. НОМЕР_10 , ОСОБА_18 повинен був діяти згідно технічних вимог п. 12.3., 12.6. (ґ), 12.9. (б) ПДР України і він мав технічну можливість запобігти вказаному ДТП, також у діях водія вантажного автомобіля «Volvo» р.н. НОМЕР_10 ОСОБА_18 невідповідностей технічним вимогам п. 12.3. ПДР України, які б могли, з технічної точки зору, знаходитись у причинному зв`язку з настанням даної ДТП, не вбачається, проте у діях цього водія вбачаються невідповідності технічним вимогам п.п. 12.6. (ґ), 12.9. (б) ПДР України, які з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з настанням даної ДТП (т.1, а.м.к.п. 204-211).

Також під час судового розгляду справи був допитаний свідок з боку сторони захисту - ОСОБА_31 , який пояснив, що того дня він їхав у бік Дніпра на одне замовлення разом з ОСОБА_3 , який був за кермом іншої вантажівки та їхав позаду нього. Він з ОСОБА_3 рухалися зі швидкістю близько 80 км./год, відстань між ними була близько 40-50 м. Попереду них була колона інших транспортних засобів, приблизно трьох вантажівок, які почали пригальмовувати і вони разом з ними теж. На скільки знизилася їхня швидкість після гальмування він не пам`ятає. Між їхніми вантажівками заїхав якийсь легковий автомобіль, сірого чи сріблястого кольору, найімовірніше «Шкода Октавіа» у кузові седан, його маневрів він не бачив. Коли глянув у дзеркало заднього огляду, то побачив, що вантажівка ОСОБА_3 вже перебувала у кюветі і у нього урізалася вантажівка «Вольво», після чого ці автомобілі загорілися. Свідок зупинив свою вантажівку і побіг на допомогу до автомобіля ОСОБА_15 . Кабіна іншої вантажівки сильно загорілася і водій у ній згорів. Потім прибула поліція та швидка, яка забрала ОСОБА_3 ДТП відбулося за 10 км. до сел. Софіївка. Була похмура погода, без дощу. Їхав зустрічний транспорт, тому легковий автомобіль заїхав у кишеню раптово, бо не встигав завершити обгін саме вантажівки ОСОБА_15 . Вантажівка «Вольво» їхала по своїй смузі руху їм на зустріч. Якби ОСОБА_3 не повернув ліворуч, то відбулося зіткнення з цим легковим автомобілем. Поліція викликала його на допити, але він був у відрядженні, тому прибути за викликом не зміг. Не пам`ятає як відбувалося зіткнення, показати це не зможе, міг би приблизно показати розташування транспортних засобів на дорозі. Швидкість легкового автомобіля зменшувалася, коли він заїхав у кишеню. Все сталося миттєво, вантажівка «Вольво» рухалася по узбіччю не встигала загальмувати і зіткнулася з причепом вантажівки ОСОБА_15 . Куди дівся легковий автомобіль після ДТП не знає. Після зіткнення вантажівки перебували на відстані 100 м. одна від одної.

Оцінка наданих сторонами доказів, їх позицій, а також висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши у судовому засіданні надані стороною обвинувачення, суд дійшов висновку про те, що всі надані докази сторони обвинувачення є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість чи неможливість використання інших доказів.

Проведеним у судовому засіданні дослідженням доказів судом також встановлено, що надані державним обвинуваченням докази є в цілому достовірними та достатні, оскільки не протирічать один одному, та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.

При доведеності винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом, суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ураховує правову позицію Верховного суду, викладену у справі № 712/13361/15 (провадження № 51-1604км18 у постанові від 12 червня 2018 року. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к (провадження № 51-597км17). Зокрема при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК.

Відповідно до п. 10.1. ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно п. 11.3. ПДР України, на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Надані стороною обвинувачення докази, які зібрані під час досудового розслідування вказують, що саме порушення перелічених вище вимог Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого ОСОБА_3 і стало підставою виникнення ДТП у якій загинув потерпілий.

Це зокрема підтверджується висновками комісійної судової автотехнічної експертизи № 5204-22 від 28.12.2022 під час складання якої експерти враховували та аналізували всі версії показань свідків та наданих на дослідження слідчі експерименти за їх участі.

Насамперед, експерти, при оцінки технічної спроможності показів ОСОБА_3 в частині обґрунтованості екстреного гальмування з одночасним відворотом керма ліворуч, яке він застосував з метою уникнення зіткнення з невстановленим легковим автомобілем, який рухався попереду нього за вказаних ним обставин ДТП, зазначили, що у показах свідка ОСОБА_3 були відсутні відомості про швидкість руху невстановленого легкового автомобіля, відстані між передньою частиною вантажного автомобіля «DAF» та задньою частиною невстановленого легкового автомобіля в момент початку ним зміни напрямку руху на смугу руху вантажного автомобіля «DAF» та інтервалу між даними ТЗ в зазначений момент, а тому експертами моделювалися обставини ДТП з обґрунтованими припущеннями, що за умов руху вантажного автомобіля «DAF» із швидкістю 80 км/год, для виконання його обгону (випередження) швидкість руху невстановленого легкового автомобіля мала би перевищувати швидкість руху вантажного автомобіля «DAF»; в момент початку перестроювання задня частина невстановленого легкового автомобіля мала б розташовуватись на рівні передньої частини вантажного автомобіля «DAF» з інтервалом 1 м, оскільки саме за такими параметрами виключалась можливість контакту між автомобілями в момент початку зміни напрямку руху легковим автомобілем; враховуючи те, що водій ОСОБА_3 на протязі 5 хвилин утримував постійну дистанцію до вантажного автомобіля «фура», що рухалась попереду нього, експерти виснували, що найбільш ймовірним, що вони здійснювали рух з однаковими швидкостями, приблизно 80 км/год. Таким чином, при незмінній швидкості руху вантажного автомобіля «DAF» - 80,0 км/год умовам розвитку механізму ДТП, за показами свідка ОСОБА_3 , відповідала швидкість руху невстановленого легкового автомобіля, орієнтовно, у межах наближених до позначки - 115 км/год. За таким співвідношенням швидкостей руху, ситуація, коли невстановлений легковий автомобіль, який здійснював рух з більшою швидкістю перелаштувався на смугу руху вантажного автомобіля «DAF», не вимагала від водія ОСОБА_3 застосування будь-яких заходів по зміні напрямку та режиму руху керованого ним ТЗ, оскільки за таких умов невстановлений легковий автомобіль мав би віддалятись від вантажного автомобіля «DAF».

Однак з моменту, коли на невстановленому легковому автомобілі, ввімкнулись «стоп» сигнали, водію ОСОБА_3 належало також вжити заходів на зменшення швидкості руху, щоб мати можливість сформувати безпечну дистанцію, що передбачено технічними вимогами п.13.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. У п. 1.10 ПДР наведене значення терміну: «безпечна дистанція - відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру. За умов руху невстановленого легкового автомобіля із швидкістю 115 км/год, яка відповідала умовам розвитку механізму ДТП, за показами свідка ОСОБА_3 , величина його гальмівного шляху від моменту початку спрацювання гальмівного приводу (загоряння «стоп» сигналу) до повної зупинки становила би за визначеним експертами рівнянням - 74,8 м. Тоді як загальний резерв відстані, який був би у розпорядженні водія вантажного автомобіля «DAF» становив за даними методологічного експертного дослідження щонайменше 92,8 м. Зазначені дані вказують на те, що водій ОСОБА_3 за його власними показами мав би технічну можливість з моменту, коли на невстановленому легковому автомобілі ввімкнулись «стоп» сигнали, зменшити швидкість руху керованого ним ТЗ і уникнути контакту з невстановленим легковим автомобілем, отже, в умовах модельованої дорожньої обстановки у водія ОСОБА_3 були відсутні підстави для зміни напрямку руху на сторону зустрічної смуги руху. Саме тому, в умовах модельованої дорожньої обстановки дії водія ОСОБА_3 не відповідали технічним вимогам п.п. 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Такі самі висновки експерти зробили і при аналізі показань свідка, пасажира ОСОБА_25 , який перебував у середині кабіни автомобіля «DAF» під керуванням ОСОБА_3 та наголошено, що оскільки невстановлений легковий автомобіль здійснював маневр обгону вантажівки «DAF», то під час перестроювання у смугу руху за напрямком руху цей легковий автомобіль має віддалятися від вантажного автомобіля «DAF», а не зближатися з ним. Коли загорілися стоп-сигнали на цьому легковому автомобілі, то він вже встиг дещо випередити вантажівку та збільшити між ними відстань, щонайменше до 11,2 м, чого, на переконання експертів, було достатньо для уникнення з ним зіткнення у той момент, коли він став пригальмовувати, а тому у даній дорожній обстановці у ОСОБА_3 були відсутні перешкоди технічного характеру, а разом з цим і підстави для зміни напрямку руху на сторону зустрічної смуги руху, до того ж він мав технічну можливість уникнути настання даної ДТП.

Аналізуючи покази та слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_27 , водія вантажного автомобіля «VOLVO», р.н. НОМЕР_8 , з напівпричепом, р.н. НОМЕР_11 , який вказав, що автомобіль «DAF» під керуванням водія ОСОБА_3 здійснював рух вслід за невстановленим легковим автомобілем, експертним шляхом було установлено, що швидкість руху вантажного автомобіля «DAF» перевищувала швидкість руху невстановленого легкового автомобіля і складала 88,9 км/год, тоді як швидкість цього легкового автомобіля становила 57,6 км/год. Таким чином, при такому співвідношенні швидкостей руху ТЗ відбувалось постійне скорочення відстані між вантажним автомобілем «DAF» та невстановленим легковим автомобілем, що створювало загрозу зіткнення зазначених ТЗ. Для уникнення загрози зіткнення з невстановленим легковим автомобілем водій ОСОБА_30 повинен був своєчасно вжити заходів для зменшення швидкості руху або змінити напрямок руху. Як зазначив цей свідок під час слідчого експерименту, в момент, коли вантажний автомобіль «DAF» почав змінювати напрямок свого руху, відстань між ним та невстановленим легковим автомобілем скоротилась близько до 15 метрів.

Таким чином, з огляду на вказану версію свідка щодо обставин ДТП дії водія вантажного автомобіля «DAF» слід розглядати у відповідності до вимог п.п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими перед початком зміни напрямку руху водій ОСОБА_30 повинен був переконатись у тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки водію зустрічного вантажного автомобіля «Volvo» під керуванням водія ОСОБА_18 , який мав перевагу в русі. В умовах варіанту розвитку механізму даної ДТП, за показами свідка ОСОБА_27 : технічна можливість уникнути настання ДТП для водія вантажного автомобіля «DAF» ОСОБА_3 визначалась належним виконанням з його боку технічних вимог п.п.10.1, 11.3 ПДР України.

Враховуючи те, що водій ОСОБА_30 керував технічно справним ТЗ, то вибір швидкісного режиму під час руху вслід за невстановленим легковим автомобілем та застосування ефективних прийомів керування визначалась його одноосібними діями, що дає підстави для висновку про те, що в даній дорожній обстановці у нього були відсутні перешкоди технічного характеру для застосування зміни напрямку руху і він мав технічну можливість уникнути настання даної ДТП. За таких умов, дії водія ОСОБА_3 в частині виконання небезпечного маневру на смугу зустрічного руху та ненадання переваги в русі водію зустрічному вантажному автомобілю «Volvo» під керуванням водія ОСОБА_18 не відповідали технічним вимогам п.п. 10.1, 11.3 ПДР України, які з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з даним ДТП.

Таким чином, як за версією обвинуваченого і його сина, свідка ОСОБА_25 , так і за версією іншого свідка ОСОБА_27 , експертним шляхом було установлено, що у наявній дорожній обстановці у водія ОСОБА_3 так чи інакше були відсутні перешкоди технічного характеру, він мав достатньо часу та відстані для зменшення швидкості керованого ним вантажного автомобіля «DAF» для уникнення зіткнення з попереду рухаючим легковим автомобілем, а тому у нього були відсутні підстави для зміни напрямку руху, тим паче на сторону зустрічної смуги руху.

Варто зауважити, що ні обвинувачений, ні жоден свідок, не могли пригадати у судовому засіданні та й під час досудового розслідування теж, характерних ознак легкового автомобіля, який їхав попереду вантажівки «DAF», які б могли його ідентифікувати правоохоронні органи, зокрема ні марки легкового автомобіля, ні точної форми кузову, ні номерного знаку вони не пам`ятають. В очевидців ДТП, установлених слідством, автомобільні відеореєстратори не були установлені, а тому, на переконання суду, під час досудового розслідування, слідчі не мали можливості установити водія вказаного легкового автомобіля.

До того ж, на думку суду, втрата можливості отримати покази від цього свідка є не суттєвою і навряд чи вони могли вплинути на подальший хід досудового розслідування, зокрема відрізнялися від тих версій механізму і обставин ДТП, які були встановлені з показів інших очевидців цієї події, свідчення яких, у тому числі під час слідчого експерименту, отримали свій змістовний експертний аналіз у автотехнічній експертизі. До того ж, оскільки цей водій рухався попереду автомобіля під керуванням обвинуваченого, тому мав лише можливість спостерігати за подіями виникнення ДТП очевидно тільки через дзеркало заднього огляду.

При сприйнятті дорожньої обстановки з боку показів обвинуваченого ОСОБА_15 суд також враховує, що останній, з його власних слів, мав досвід керування понад 30 років лише вантажним автомобілем «КАМАЗ» з причепом, тоді як за кермо вантажного сідлового тягача «DAF» з напівпричепом-контейнеровозом, який очевидно має більші габарити та має значно потужніший двигун, що розвиває більшу швидкість руху, кращі гальма, тощо, обвинувачений сів цього дня, 03.06.2022, уперше, а відтак, на переконання суду, ОСОБА_3 бракувало саме технічного досвіду з керування саме таким вантажним автомобілем, можливості якого він недооцінив, тим паче коли він їхав без вантажу, зокрема коли замість своєчасного плавного/поступового гальмування для зменшення швидкості руху він сам допустив критичне зближення з легковим автомобілем, чим створив аварійну обстановку у якій, за його версією, була загроза зіткнення з цим автомобілем, і став застосовувати екстрене гальмування зі зміною напрямку руху шляхом виїзду на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з іншим вантажним автомобілем «Volvo» під керуванням водія ОСОБА_18 . При цьому ні обвинувачений, ні свідок ОСОБА_25 , що перебував з ним у автомобілі не вказували, що вказаний легковий автомобіль при виконання маневру їх обгону сам порушував дистанцію при виїзду на смугу за напрямком свого руху, тобто «підрізав» його.

Суд вважає покази свідка сторони захисту ОСОБА_34 такими, що в цілому не містять достатньої змістовної інформації, яка могла б доповнити існуючі версії обставин ДТП та або їх спростувати, позаяк він рухався за кермом вантажного автомобіля попереду ОСОБА_3 і тому спостерігав за подіями лише через дзеркало заднього огляду, і бачив лише те, як між ними заїхав якийсь легковий автомобіль, маневрів цього легкового автомобіля після перевлаштування у смугу за напрямком руху він не бачив, як змінювалася між ними швидкість руху теж не знає. Через дзеркало заднього огляду він лишень побачив, що вантажівка ОСОБА_3 вже перебувала у кюветі і у нього урізалася вантажівка «Вольво», після чого ці автомобілі загорілися, при цьому яким чином відбулося зіткнення не знає, тому показати це на місці події він не зможе, з огляду на це його свідчення у суді з приводу того, що легковий автомобіль заїхав у кишеню раптово і його швидкість зменшувалася, і що як би ОСОБА_3 не повернув ліворуч, то відбулося зіткнення з цим легковим автомобілем суд оцінює критично.

На відміну від цього свідка інший свідок, інший водій вантажівки, ОСОБА_27, який, згідно даних слідчого експерименту за його участі, їхав позаду вантажівки «Вольво» під керуванням ОСОБА_18 , і мав можливість спостерігати за подіями, що відбувалися за напрямком його руху, попереду нього, тому за обставинами події і механізму виникнення ДТП він спостерігав через вітрове скло, через що він бачив вантажний автомобіль «DAF» і легковий автомобіль, які рухалися попереду йому назустріч за 500 м. і з поля зору до моменту зіткнення вони не зникали та зазначав, що саме вантажний автомобіль «DAF» постійно наздоганяв легковий автомобіль.

Незважаючи на те, що сам обвинувачений свою провину у скоєному злочині визнав частково, зокрема вважав, що він справді вчинив помилково, коли виїхав на смугу зустрічного руху, його захисник - адвокат ОСОБА_35 просив суд його виправдати у вказаному злочині через недоведеність належними доказами, що саме його дії (порушення ПДР) призвели до виникнення вказаної ДТП, оскільки вважає комісійну судову автотехнічну експертизу № 5204-22 від 28.12.2022 не допустимим доказом.

В обґрунтування недопустимості цього доказу, який є одним з ключових доказів у справі, захисник вказав, що експертами при проведені експертизи не були враховані зауваження та доповнення до протоколів слідчих експериментів, проведених зі свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_25 , які у своїх доповненнях вказували, що відстань між їхньою вантажівкою та легковим автомобілем у момент гальмування останнім була критично мала, крім того експерти у своєму висновку не зазначили з яких вихідних даних та за допомогою яких розрахунків ними була встановлена швидкість руху невстановленого легкового автомобіля - 115 км/год, ширина цього автомобіля - 1,7 метрів та бічний інтервал цього автомобіля з вантажним автомобілем «DAF FT 95 ХF 430».

Як вже судом було зазначено вище, у цьому висновку, експерти використали показання всіх свідків, які були встановлені у ході досудового розслідування, у тому числі ОСОБА_25 та ОСОБА_3 ще у якості свідка, та проведені слідчі експерименти за їх участі, і хоча вихідні дані від показів цих свідків відрізнялися від показів свідка ОСОБА_27 , експерти провели достатньо змістовний та ґрунтовний аналіз кожної версії обставин та механізму ДТП наданих цими свідками з застосуванням різних методик дослідження, у тому числі гальмування, зіткнень транспортних засобів та визначення розташування місця зіткнення (наїзду) і за їх результатами сформулювали відповіді на всі питання слідчого, визначені у постанові про призначення цієї експертизи.

Посилання захисника на те, що експерти не використали при складані своїх висновків письмових доповнень до слідчих експериментів, які залишили свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_25 при проведенні таких слідчих дій за їх участі, є безпідставними, оскільки експерти у своїх висновках аналізували розвиток подій за версію цих свідків щодо стрімкого гальмування невстановленого легкового автомобіля перед вантажівкою, якою керував обвинувачений, відразу після завершення виконання обгону. Будь-яких інших важливих для проведення автотехнічної експертизи вихідних даних, зокрема щодо відстаней між транспортними засобами, їх швидкостей, початку зміни напрямку руху, тощо, вказані доповнення до слідчого експерименту конкретно від цих свідків не містили.

Допитаний у суді один з двох експертів, які виконували цю комісійну експертизу, зокрема голова комісії ОСОБА_36 , підтвердив висновки автотехнічної експертизи та не вказав про суперечності таких із іншими матеріалами справи чи про можливі сумніви в їх правильності.

При цьому суд враховує також і інші висновки цієї автотехнічної експертизи, яка визначила, що унаслідок установленої експертним шляхом швидкості руху автопоїзду у складі тягача «Volvo», р.н. НОМЕР_3 , з напівпричепом р.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_18 , - 113,7 км/год, його дії також суперечили вимогам ПДР України, зокрема вимогам п.п. 12.6 г, 12.9 б) та 12.3 ПДР України, згідно з якими під час руху цей водій повинен був формувати швидкісний режим з таким розрахунком щоб не перевищувати максимально дозволею швидкість - 90 км/год (п.12.6 г), йому заборонялось перевищувати дозволену швидкість (п.12.9 (б)), а з моменту виїзду на смугу його руху зустрічного вантажного автомобіля «DAF FT 95 XF 430», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 йому належало розцінити таку зміну дорожньої обстановки, як небезпеку для руху і негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, що передбачено технічними вимогами п. 12.3 ПДР України, у зв`язку з чим експерти виснували, що у заданій дорожній обстановці у діях водія вантажного автомобіля «Volvo», р.н. НОМЕР_10 , ОСОБА_18 вбачаються невідповідності технічним вимогам п.п. 12.6. (ґ), 12.9. (б) ПДР України, які з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Між тим, сукупність досліджених вищевказаних доказів, свідчить про те, що порушення ПДР України, які призвели до виникнення цієї ДТП, були допущені первинно саме з боку водія вантажного автомобіля «DAF FT 95 XF 430», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який у вказані дорожній обстановці здійснив виїзд на смугу зустрічного руху.

Суд вважає, що технічна можливість уникнути такого зіткнення перебувала у першу чергу у водія автомобіля «DAF FT 95 XF 430» ОСОБА_3 , яка визначалась винятково його відмовою від виконання рішення про поворот керма ліворуч на смугу зустрічного руху, де такий маневр був, по-перше, невиправданий, оскільки ситуація, у якій він, з його слів, опинився (загроза зіткнення з попереду рухаючим легковим автомобілем, який став зменшувати швидкість руху), як встановлено під час розгляду справи з даних автотехнічної експертизи, не вимагала екстреної зміни напрямку руху за умови своєчасного гальмування для зниження швидкості руху свого авто, та по-друге, не обережний, оскільки обвинувачений не переконався при виїзді на смугу зустрічного руху, що вона не несла загрози іншим учасникам дорожнього руху, які у цей час рухалися по ній, оскільки майже відразу відбулося зіткнення з іншим т/з. Відтак відмова водія ОСОБА_3 від повороту керма ліворуч гарантовано забезпечувало для нього технічну можливість уникнути настання даного ДТП.

Суд зауважує, що саме по собі перевищення максимально дозволеної швидкості руху, яке у випадку з водієм «Вольво» ОСОБА_18 з урахуванням положень ч. 1 ст. 122 КУпАП з можливістю перевищення норм до + 20 км/год., є незначним, оскільки перевищує швидкість руху за якої настає адміністративна відповідальність лише на 3,7 км./год, тоді як виїзд на зустрічну смугу руху, яку вчинив обвинувачений ОСОБА_3 , вважається більш небезпечним маневром, оскільки його небезпека полягає: 1) у фізиці зіткнення через те, що як правило відбувається саме лобове зіткнення, і на швидкісних автодорогах призводить частіше саме до летальних наслідків водіїв та пасажирів; 2) у обмеженому часі на прийняття рішення через ефект несподіванки для водіїв, так як вони не очікують побачити перед собою зустрічний транспорт, особливо коли виїзд відбувається раптово, а рух здійснюється на автодорогах поза населеними пунктами (швидкісних трасах) і у водіїв лише кілька секунд щоб зорієнтуватися і прийняти правильне рішення для уникнення зіткнення; 3) у відсутності шляхів відступу, бо як правило часто сусідня смуга зайнята, узбіччя вузьке або теж зайняте, що не дозволяє уникнути удару, часто рішення про виїзд на одне і те саме узбіччя одночасно приймають обидва водії; 4) у втраті контролю, оскільки маневр виїзду на смугу зустрічного руху супроводжується різким прискоренням та маневруванням, що призводить до втрати контролю (занос, погане покриття, виїзд на брудне узбіччя), що призводить до того, що автомобіль стає не керованим саме у той момент, коли він знаходиться на зустрічній смузі.

Тобто, суд доходить висновку, що якщо б вантажний автомобіль «DAF FT 95 XF 430» під керуванням ОСОБА_3 не виїхав на смугу зустрічного руху, то і він, і водій вантажного автомобіля «Вольво» ОСОБА_18, який рухався навіть з перевищенням установленої швидкості руху, проте кожний у своїй смузі руху, роз`їхалися б кожен у своєму напрямку, а відтак не сталося б цієї трагічної ДТП.

У постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24 березня 2020 року у кримінальному провадженні №130/720/17 наголошується, що при виявленні причинного зв`язку необхідно враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом, так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху, що також може виключити відповідальність водія.

Крім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається. У випадку, коли вказану ситуацію було створено самим водієм-порушником, відсутність технічної можливості уникнути шкідливих наслідків юридичного значення не має.

Під час судового розгляду справи стороною захисту не підтверджено обставин, а судом таких не установлено, за яких обвинувачений ОСОБА_3 , виїжджаючи на смугу зустрічного руху, перебував у аварійній ситуації, створеній іншим водієм, зокрема водієм невстановленого легкового автомобіля. Навпаки, у ході розгляду справи встановлено, цю ситуацію створив сам водій ОСОБА_3 , який не дотримувався безпечного інтервалу з попереду рухаючим невстановленим легковим автомобілем і, замість своєчасного застосування гальмування для зменшення швидкості руху, у тому числі екстреного гальмування аж до зупинки за напрямком свого руху (на прямих колесах) про що зазначено в автотехнічній експертизі, обвинувачений прийняв хибне рішення виїхати на зустрічну смуху руху, після чого його стало заносити у кювет.

Таким чином, сукупність досліджених доказів вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_3 03 червня 2022 року, близько 14:00 год., під час керування вантажним транспортним засобом «DAF FT 95 XF 430» з напівпричепом по автодорозі Н-11, у напрямку з м. Кривого Рогу до м. Дніпра, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, рухаючись позаду невстановленого легкового автомобіля, не дотримуючись безпечної дистанції, створюючи аварійну ситуацію шляхом критичного зменшення відстані до останнього, у порушення вимог пунктів 10.1. та 11.3. Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з іншим вантажним транспортним засобом «VOLVO», який рухався йому на зустріч, тобто рухався по своїй смузі руху, чим спричинив дорожньо-транспортну пригоду у якій через отримані тяжкі тілесні ушкодження загинув водій т/з «VOLVO» ОСОБА_18 , у зв`язку з чим ОСОБА_3 вчинив злочин і підлягає відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

При цьомусуд зауважує, що ОСОБА_3 було інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із порушенням ним вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3. (б), 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України.

Між тим, під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 порушив лише вимоги пунктів 10.1, 11.3 ПДР України, оскільки саме їх порушення знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, що призвели до загибелі потерпілого, що повністю підтверджено дослідженими доказами, зокрема висновком судово-автотехнічної експертизи, який так само повністю відповідає встановленим судом обставинам.

А отже суд видалив посилання в сформованому обвинуваченні на порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3. (б) Правил дорожнього руху, як такі, що не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та призвели до загибелі потерпілого, а отже і не охоплюються об`єктивною стороною злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в цьому провадженні. Так само як посилання, що обвинувачений ОСОБА_3 при зближені з невстановленим легковим автомобілем готувався до виконання маневру обгону, оскільки ця обставина під час судового розгляду не знайшла свого підтвердження будь-якими доказами, жоден із свідків, у тому числі свідок сторони обвинувачення не вказував на цей факт. Як видно з протоколу огляду місця ДТП, сліди гальмування вантажівки «DAF FT 95 XF 430» починаються зі своєї смуги руху, а не з зустрічної, що виключає виконання маневру обгону.

На дотриманні в рішенні цих складових зверталась увага ще у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005.

На думку суду, такі уточнення відповідають вимогам абз. 1 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, бо в даному випадку - уточнення формулювання не є зміною висунутого обвинувачення, яким обмежений суд відповідно до частин 1, 3 ст. 337 КПК України чи виходом за його межі, оскільки під час змін формулювання не відбулось зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, і не встановлено нових фактичних обставин кримінального правопорушення, зміни яких властиві лише стороні обвинувачення - прокурору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.02.2021 в справі № 428/6594/17.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які, відповідно до ст. 66, 67 КК України, пом`якшують чи навпаки обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Часткове визнання обвинуваченим своєї вини і висловлювання жалю з приводу загибелі потерпілого, самі по собі, а тим більше лише під час виступу у дебатах, не можуть вважатися щирим каяттям.

Мотиви призначення покарання.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 цього Кодексу при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Суд звертає увагу, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого рішення в цій частині.

Первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання та позитивно або негативно характеризують особу винного.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року відзначив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, яке за формою вини відноситься до категорії необережних злочинів, обставини за яких вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, зокрема те, що протиправні необережні дії обвинуваченого призвели до тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілого.

Крім того, суд враховує думку представника потерпілого, яка підтримала позицію прокурора щодо доцільності призначення реальної міри покарання обвинуваченому, приймає до уваги відсутність жодних пом`якшуючих обставин та відсутність прагнення/намагання обвинуваченого відшкодувати збитки родині потерпілого у будь-який спосіб, наявність лише часткового визнання ОСОБА_3 своєї провини, з огляду на що, підстав для застосування під час призначення покарання обвинуваченому положень статей 69, 69-1, 75 КК України, суд не вбачає.

При визначенні реальної міри покарання, суд враховує також й інші обставини злочину, насамперед те, що ОСОБА_3 на момент його скоєння був тверезий, відзначає поведінку обвинуваченого після ДТП, який після його скоєння не зник і на протязі всього досудового розслідування цього злочину сприяв його розкриттю, раніше до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України не притягувався, оскільки доказів, що свідчать про протилежне, стороною обвинувачення не надано.

При цьому суд звертає увагу на дії іншого учасника ДТП, який загинув у цій автотранспортній аварії, який теж порушував Правила дорожнього руху, зокрема вимоги п.п. 12.6. (ґ), 12.9. (б), які, за даними автотехнічної експертизи, також знаходились у причинному зв`язку з настанням даної ДТП та зазначено, що дотримання потерпілим швидкісного режиму дозволило б йому уникнути зіткнення.

Відтак, враховуючи названі обставини злочину, необережну форму його вини, відсутність не тільки пом`якшуючих, а й також жодної обтяжуючої обставини покарання обвинуваченому, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який має похилий вік (60 років), який хоча і частково, але визнав свою провину у скоєному злочині, вперше притягається до кримінальної відповідальності (т.1, а.м.к.п. 184), позитивно характеризується за місцем свого проживання (т.4, а.с. 18), одружений, виховав двох дітей, синів, які на цей час вже досягли повноліття (т.4, а.с. 20, 21), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т.1, а.м.к.п. 182,183), зважаючи на стан здоров`я обвинуваченого, який страждає на алергію та має захворювання спини (т.4, а.с. 19), дані досудової доповіді Баштанського РС № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській області від 05.09.2023, за якими визначено середній ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства (т.1, а.с.229-232), дає підстави суду для призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк, що ближче до мінімального строку, визначеного санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, за якою він обвинувачується, а саме - 3 роки і 6 місяців, проте яке належить йому відбувати реально.

На думку суду, таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності і наслідкам, що настали, а також даним про особу винного, і є достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та сприятиме меті покарання, а відтак відповідатиме вимогам ст. 50, 65 КК України.

Зважаючи на встановлені вище обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та дані про особу обвинуваченого у їх сукупності, з урахуванням невідворотних наслідків, що настали внаслідок вчинення злочину, суд вважає за необхідне та доцільне призначити ОСОБА_3 додаткове покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк, закріпленому у санкції ч.2 ст.286 КК України, що сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Так, ПДР України регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, а тому уникнення обвинуваченим додаткового покарання за обставин даного кримінального провадження у справедливому розмірі негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності суворо дотримуватись Правил дорожнього руху.

Вирішення цивільного позову.

Під час досудового розслідування цього кримінального провадження представником потерпілого ОСОБА_23 - адвокатом ОСОБА_5 подано цивільний позов, який уточнено на стадії підготовчого судового провадження, згідно з яким він просив стягнути моральну шкоду з обвинуваченого ОСОБА_3 у розмірі 350 000 грн, а з власників джерел підвищеної небезпеки ОСОБА_10 та ОСОБА_7 по 175 000 грн з кожного (т.1, а.с.56-57).

Крім того, за ухвалою суду від 29.12.2025, згідно клопотання представника потерпілого, судом було залучено у якості співвідповідача Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" (надалі ПАТ «НАСК «ОРАНТА»).

Від цивільного відповідача ОСОБА_10 надійшов відзив на позов згідно з яким він просив у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до нього, відмовити повністю. Зазначив, що він справді був власником вантажного сідлового тягача «DAF FT 95 XF 430», н/з НОМЕР_1 , проте на підставі генерального доручення від 07.11.2020, він передав право володіння цим транспортним засобом громадянам ОСОБА_14 та ОСОБА_15 їм же передав свідоцтво про реєстрацію цього т/з. Тому яким чином вказаний вантажний автомобіль потрапив до ОСОБА_3 та його сина ОСОБА_25 та на якій правовій підставі вони керували цим автомобілем йому не відомо. Зазначає, що моральних страждань потерпілому завдав саме обвинувачений, який допустив виникнення ДТП у якій загинув батько потерпілого, водночас яким чином він ( ОСОБА_10 ) завдав моральної шкоди потерпілому, останній у своєму позові не вказав (т.1, а.с.143-144).

Від представника іншого цивільного відповідача ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 теж надійшов відзив на позов згідно якого останній зазначив, що у 17.11.2021 відповідачка ОСОБА_7 продала за договором купівлі-продажу іншій особі, ОСОБА_16 , напівпричеп «KRONE SDP 27», н/з НОМЕР_2 , який буксирував обвинувачений ОСОБА_3 за кермом вантажівки на момент вчинення ДТП. Проте ОСОБА_16 на підставі укладеного договору відчуження не зареєструвала цей причеп на своє ім`я і яким чином вона надалі ним розпоряджалася відповідачу не відомо. Як цей відповідач, так і попередній, вважають, що саме один ОСОБА_3 має нести відповідальність за завдання шкоди, оскільки саме він керував вантажним автомобілем «DAF FT 95 XF 430», н/з НОМЕР_1 з напівпричеп «KRONE SDP 27», н/з НОМЕР_2 , на законній підставі, оскільки протилежного установлено не було, до того ж він мав посвідчення водія на право керування відповідної категорії і реєстраційні документи на вказані транспортні засоби, які очевидно були передані йому законними володільцями (т.1, а.с.180-185).

Вислухавши доводи представника потерпілого, яка підтримала позов повністю, заслухавши позицію обвинуваченого та інших цивільних відповідачів і їхніх представників, кожен з яких заперечували проти позовних вимог потерпілого через їх безпідставність та необґрунтованість, суд дійшов таких висновків.

Правові підстави стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Свої вимоги представник потерпілого мотивує тим, що внаслідок даної ДТП, винуватцем якої є ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_37 отримав моральні страждання.

Згідно до 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода, відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Окремо суд звертає увагу на ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою потерпілі мають право на справедливу сатисфакцію. Європейський суд з прав людини, який згідно з Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом правата підлягає до застосування національними судами України. Так. у справі «Шмалько проти України» (2004) Європейський суд з прав людини вказав на таке: «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».

Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц).

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи, особливо у разі втрати близької, рідної людини. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним завданій шкоді.

Обґрунтування розміру відшкодування моральної шкоди ст. 23, 1168 ЦК України, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»:

- характер правопорушення - у спірному випадку кримінальне правопорушення, що спричинило смерть потерпілого;

- глибина, характер та обсяг страждань (душевних і психічних), яких зазнав потерпілий у зв`язку з втратою батька.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення вказував на те, (наприклад, у справах «Сілка проти України». «Доніченко проти України», «Парінцев та інші проти України»), в яких присуджується матеріальна компенсація за моральну шкоду, завдану порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не конкретизує фактично підтверджені немайнові витрати заявника і не наводить якогось сталого алгоритму визначення розміру пов`язаної з ними компенсації. Водночас Суд зазначає, що «заявники мали зазнати певну моральну шкоду в результаті визнаних порушень». Відповідно, «здійснюючи оцінку на засадах справедливості», Європейський суд з прав людини і присуджує певні суми на відшкодування нематеріальних витрат заявників. Окрім того, навіть за відсутності з боку заявника належним чином формалізованих вимог щодо справедливої сатисфакції Європейський суд з прав людини, «даючи оцінку на об`єктивній основі», може вирішити питання про компенсацію нематеріальної шкоди па свій розсуд (справа «Крячков проти України»), Європейський суд з прав людини стоїть на позиції, що можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один із виявів верховенства права.

Зокрема вивчаючи характер правопорушення, суд зауважує, що за змістом статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування за наявності вини самого потерпілого, враховуючи ступінь його вини, у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Суд зауважує, що злочин, унаслідок якого загинув син позивачів, був вчинений відповідачем-обвинуваченим з необережності. Як вже встановлено під час розгляду справи, загиблий потерпілий ОСОБА_18 у даній дорожній обстановці теж порушував Правила дорожнього руху України.

Втративши рідного батька у вказаній ДТП, потерпілий безсумнівно зазнав моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями.

Втрата рідної людини, є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню.

Таким чином, з урахуванням засад справедливості та розумності, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, характер та обсяг моральних страждань, перенесених потерпілим, характер немайнових втрат останнього, суд вважає за можливе визначити для позивача розмір моральної шкоди у зв`язку з смертю батька у розмірі 280 000 грн.

При цьому, оскільки позивачам завдано шкоду саме у зв`язку з вчиненням відповідачем кримінального правопорушення, то згідно приписів ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд при визначенні моральної шкоди у вказаному розмірі, не враховує матеріального становища завдавча цієї шкоди, тобто відповідача - обвинуваченого ОСОБА_3 .

Щодо вимог про солідарне стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог у цій частині, потерпілий та його представники, посилалися на те, що цивільні відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_7 є власниками відповідно вантажного сідлового тягача «DAF FT 95 XF 430», н/з НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію т/з, серії НОМЕР_12 від 13.02.2020 та напівпричепу «KRONE SDP 27», н/з НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію т/з, серії НОМЕР_13 від 26.06.2021, під час керування якими обвинувачений ОСОБА_3 вчинив вказаний злочин, а тому, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 1187 ЦК України, згідно яких, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки, просили суд стягнути також і з вказаних власників джерела підвищеної небезпеки моральну шкоду у розмірі по 175 000 грн з кожного.

Солідарна відповідальність це один із різновидів цивільно-правової відповідальності, яка настає лише у випадках, прямо передбачених законом чи договором.

Так, у ст. 1190 ЦК України зазначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

У ст.543 ЦК України зазначено, що у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково, або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Між тим, стаття 1167 ЦК України покладає обов`язок відшкодувати моральну шкоду лише на винну особу.

Також за змістом положень ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода, полягає у тому числі і в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Проте, в даному випадку, ані в позові, ані в судових засіданнях потерпілим та її представниками не доведено яким чином та у якому обсязі була заподіяна моральна шкода, окрім обвинуваченого, ще й власниками транспортного засобу, якими керував ОСОБА_3 , не зазначено якими спільними протиправними діями чи бездіяльністю усіх трьох відповідачів (обвинуваченого ОСОБА_3 та власників джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_10 та ОСОБА_7 ) у них виникла солідарна відповідальність перед потерпілим ОСОБА_38 .

До того під час розгляду цієї судової справи установлено, що на час виникнення вказаної ДТП вантажний сідловий тягач «DAF FT 95 XF 430», н/з НОМЕР_1 , перебував у фактичному володінні не ОСОБА_10 , а інших осіб: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_39 від 07.11.2020, були уповноважені ОСОБА_10 на експлуатацію та розпорядження, у тому числі продаж, здачу в оренду, позичку цього транспортного засобу (т.1, а.с. 145).

Також встановлено, що напівпричеп «KRONE SDP 27», н/з НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6546/21/А00415 від 17.11.2021 був відчужений ТОВ «ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД», на підставі договору комісії з власником цього т/з ОСОБА_7 за №6546/21/А00415 від 16.11.2021, іншій особі ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 . За умовами п. 2.2. договору купівлі-продажу визначено, що покупець набуває права власності на вказаний транспортний засіб з моменту підписання сторонами цього договору (т.2, а.с.44,46).

Крім того, згідно правової позиції КЦС у складі Верховного Суду, висловленої у постанові від 08.11.2021 по справі № 610/2229/18 (провадження № 61-16760свп19), у контексті розглядуваного спору необхідно розмежовувати поняття «правомірна експлуатація транспортного засобу» і «правомірне володіння транспортним засобом».

Володіння - це фактична влада, фізичне панування особи над тілесною річчю, яке надає особі фактичну можливість використовувати виключно для себе повну владу над річчю, тримати її для себе і в своїй владі з наміром отримувати з неї можливі вигоди і відхиляти чужий вплив на неї.

Основна ознака володіння полягає у пануванні (владі) особи над річчю, під чим розуміється вплив на річ, ставлення до речі. Друга ознака володіння полягає в тому, що панування має бути фактичним, хоча це і не завжди передбачає постійний контакт особи з річчю, характер панування визначається властивостями самої речі, її призначенням та характеристиками.

Майно, що перебуває у володінні особи, перебуває під її впливом. Користуючись, розпоряджаючись чи управляючи майном, особа здійснює певний вплив на майно, адже, реалізуючи ці права, особа здійснює певні активні дії. Для володіння характерною є не динаміка, а статика відносин. Володіння - це певний фактичний стан закріплення майна за певним суб`єктом.

Для того, щоб бути володільцем, особі не треба постійно перебувати у матеріальному контакті з річчю. У володільця лише повинна бути можливість у потрібний момент поставити себе в таке становище щодо речі, щоб реалізувати матеріальний контакт із нею. Отже, важлива ознака володіння полягає у тому, що такий матеріальний зв`язок має бути реальним чи дійсно можливим, а особа, яка володіє річчю, повинна мати реальні можливості в будь-який момент розпочати дійсне володіння річчю, користування та розпоряджання нею.

На відміну від володіння, експлуатація транспортного засобу за чинним правовим регулюванням пов`язується з наявністю у експлуатанта певного дозволу на здійснення такої діяльності. Відносини з експлуатації транспортних засобів регулюються імперативними нормами публічного права, такі відносини не регулюються цивільним законодавством, оскільки не відповідають критеріям, визначеним у статті 1 ЦК України.

Згідно з вимогами Правил дорожнього руху України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Розмежовуючи категорії власника транспортного засобу і його експлуатанта (тобто особи, яка має право користуватися ним як водієм за правилами дорожнього руху), потрібно виходити з того, що не кожен власник (володілець) транспортного засобу має право його експлуатувати. Лише особа, яка має водійське посвідчення, або інші документи, встановлені законом та видані визначеним державою органом, має право керувати транспортним засобом за правилами дорожнього руху.

Тобто, «правомірна експлуатація транспортного засобу» - це право особи, яка має водійське посвідчення або інший документ, встановлений законом, експлуатувати транспортний засіб, тоді як «правомірне володіння транспортним засобом» надає особі лише прав щодо володіння транспортним засобом як річчю, але за відсутності в особи водійського посвідчення, або іншого документа встановленого законом, у такої особи відсутнє право на експлуатацію автомобіля.

Відповідно до змісту частини першої статті 397 ЦК України, володільцем майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Положеннями статті 398 ЦК України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Тобто правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

За змістом пункту 2.2 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 124 від 11 лютого 2009 року, в редакції постанови Кабінету Міністрів № 1029 від 26 вересня 2011 року, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого у такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (доручення, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено судом або не зміниться воля власника, який вправі зажадати повернення власної речі від володільця.

Під неправомірним заволодінням майна потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Тож умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майна, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно. При цьому будь-яке фактичне володіння має розглядатися як правомірне, допоки протилежне не буде встановлено судом.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що саме ОСОБА_3 керував автомопоїздом у складі вантажного сідлового тягача «DAF FT 95 XF 430», н/з НОМЕР_1 , з напівпричепом «KRONE SDP 27», н/з НОМЕР_2 і мав право керування транспортними засобами відповідної категорії та реєстраційні документи на ці транспортні засоби перебували у нього, за недоведеності обставин того, що ОСОБА_3 протиправно володів цими т/з, що потрапили у пригоду, суд вважає, що останній на достатній правовій підставі експлуатував цими транспортними засобами на момент скоєння ДТП і саме порушення правил ПДР з його боку призвело до виникнення цієї ДТП у якій загинув батько потерпілого ОСОБА_23 , а тому саме ОСОБА_3 повинен нести відповідальність за завдання шкоди.

З огляду на викладене у задоволенні позову потерпілого до цивільних відповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_7 слід повністю відмовити за безпідставністю пред`явлених до них позовних вимог.

Щодо відсутності вимог до страховика.

Судом установлено, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «DAF FT 95 XF 430», н/з НОМЕР_1 , була застрахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до договору (полісу) № АТ/2057671 від 20.05.2022 обов`язкового страхуванняцивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якої строк дії страхового полісу тривав з 20.05.2022 по 20.05.2023. За шкоду завдану життю і здоров`ю страхувальником страховик виплачує на одного потерпілого 260 000 грн. Розмір франшизи 1500 грн.(т.1, а.м.к.п. 135, т.3, а.с.227).

Слід зазначити, що хоча ПАТ «НАСК «ОРАНТА» і залучено до суду у якості співвідповідача за клопотанням представника потерпілого, проте будь-яких позовних вимог до вказаної страхової компанії заявлено не було. Зокрема представник потерпілого наголошувала, що вона своєчасно звернулася в інтересах потерпілого до вказаної страхової компанії для виплати страхового відшкодування, проте відповідні виплати призупиненні на час постановлення по вказаному кримінальному провадженні вироку суду. Оскільки жодних вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у межах цього кримінального провадження потерпілий не пред`являв і страхова компанія теж, то її статус у цьому судовому провадженні був притаманний більше третій особі без самостійних вимог, а ніж відповідачу (співвідповідачу).

Між тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV».

Оскільки відповідальність водія транспортного засобу марки «DAF FT 95 XF 430», н/з НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , який мав право ним керувати, була застрахована згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції Закону № 1961-ІV чинного на час виникнення правових відносин (настання страхового випадку - ДТП у якій загинув потерпілий), то згідно п. 27.3. ст. 27 указаного Закону, передбачено, що страховик відшкодовує також моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи його дітям. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Оскільки розмір мінімальної заробітної плати в місячному розмірі на день ДТП, тобто станом на 03.06.2022 становив 6500 грн, тому суду в рахунок відшкодування моральної шкоди належало стягнути зі страховика 78 000 грн (6500 х 12), а решту суми - з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Проте, позивач та його представники не заявили вимог про стягнення моральної шкоди також з страхової компанії, і подали такі вимоги лише до обвинуваченого та до власників джерела підвищеної небезпеки.

Зважаючи на необґрунтованість позовних вимог до власників джерела підвищеної небезпеки з підстав зазначених вище, суд доходить висновку про необхідність зменшення суми моральної шкоди визначеної судом, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на 78 000 грн, і приймає рішення про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 222 000 грн. (300 000 грн - 78 000 грн).

Суд зазначає, що вирішення цивільного позову потерпілого у такий спосіб не позбавляє його права на оримання решти суми моральної шкоди (78 000 грн) безпосередньо з страхової компанії у якості передбачених ст. 27.3. ст. 27 Закону № 1961-ІV регламентних виплат.

Мотиви ухвалення інших рішень.

Під час судового розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_3 за ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2023 було замінено раніше обраний запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту на особисте зобов`язання з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

У зв`язку з чим до цього часу обвинувачений, вважається таким, щодо якого застосовано запобіжний захід саме у вигляді особистого зобов`язання. Проте строк дії процесуальних обов`язків, покладених на обвинуваченого судом згідно ч. 7 ст. 194 КПК України, до цього часу припинив вже дію і у подальшому за клопотанням прокурора не продовжувався.

Варто зауважити, що згідно положень ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Тобто зміст вказаної статті регламентує дієвість запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання за умови визначення судом певних процесуальних обов`язків обвинуваченому.

Тому, з огляду на суворість призначеного судом покарання обвинуваченому ОСОБА_3 з одного боку та сумлінним виконанням останнім своїх процесуальних обов`язків під час досудового та судового розгляду кримінального провадження, і їх дотримання ним навіть тоді, коли строк дії цих обов`язків вже давно сплив - з іншого боку, суд вважає за необхідне та доцільне, на час набрання вироком законної сили, залишити без змін дію запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, але з визначенням певних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема не відлучатися за межі Баштанського району Миколаївської області та повідомляти про зміну місця свого проживання та роботи.

В порядку ч.2 ст.124 КПК України всі процесуальні витрати, понесені за проведення експертиз у загальному розмірі 25 672,98 грн., слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Насамперед, з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь держави витрати на залучення експертів Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України для проведення таких експертиз:

-експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-22/14781-ІТ від 20.06.2022 у розмірі 1132,68 грн.;

- експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-22/14786-ІТ від 17.06.2022 - 1132,68 грн.;

- експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-22/14782-ІТ від 01.07.2022 - 1510,24 грн.;

- експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-22/14788-ІТ від 01.07.2022 - 1132,68 грн.;

- судової транспортно-трасологічної експертизи № 3895-22 від 03.10.2022 - 9438,50 грн.;

- судової автотехнічної експертизи № 5204-22 від 28.12.2022 - 11 326,20 грн.

Також згідно з положенням ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

За ухвалами слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2022 накладено арешти на речові докази у кримінальному провадженні - транспортні засоби: вантажний сідловий тягач «DAF FT 95 XF 430», н/з НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію т/з, серії НОМЕР_12 від 13.02.2020, належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; напівпричеп «KRONE SDP 27», н/з НОМЕР_2 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію т/з, серії НОМЕР_13 від 26.06.2021, належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; вантажний сідловий тягач «VOLVO», н/з НОМЕР_3 , з напівпричепом «TIRSAN», р/н НОМЕР_4 , які, згідно свідоцтв про реєстрацію т/з, серії НОМЕР_14 від 15.07.2015, та відповідно, серії НОМЕР_17 від 04.02.2021, належать компанії «ADI» (т.1, а.м.к.п.35-34, 61-62).

З огляду на не передбачення конфіскації, як додаткового покарання, за санкцією статті за якою обвинувачується ОСОБА_3 та неналежність останньому за реєстраційними документами вантажного автомобіля «DAF FT 95 XF 430», н/з НОМЕР_1 та напівпричепу «KRONE SDP 27», н/з НОМЕР_2 , під час керування якими він скоїв вказаний злочин, що унеможливлює їх передачу у рахунок відшкодування цивільного позову, у тому числі і через значні пошкодження та втрату цінності цих транспортних засобів, суд вважає за можливе скасувати їх арешт.

Також відсутні підстави для подальшого перебування під арештом і вантажного автомобіля «VOLVO», н/з НОМЕР_3 , з напівпричепом «TIRSAN», р/н НОМЕР_4 .

Питання про долю речових доказів, яким є вищеназвані транспортні засоби, слід вирішити у відповідності до приписів п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки і 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання, - залишити таким же до набрання вироком законної сили з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

-не відлучатися за межі Баштанського району Миколаївської області без дозволу суду або прокурора;

-повідомляти суд про зміну місця свого проживання та роботи суд або прокурора.

Скасувати арешти, накладені за ухвалами слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2022 на речові докази у справі - транспортні засоби, а саме на: вантажний сідловий тягач «DAF FT 95 XF 430», н/з НОМЕР_1 ; напівпричеп «KRONE SDP 27», н/з НОМЕР_2 ; вантажний сідловий тягач «VOLVO», н/з НОМЕР_3 та напівпричеп «TIRSAN», р/н НОМЕР_4 .

Речові докази:

- вантажний сідловий тягач «DAF FT 95 XF 430», н/з НОМЕР_1 , (рештки кабіни та рами з сильними ознаками деформації та термічного ураження), який зберігається на території Відділення поліції № 9 Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області, - передати його фактичним володільцям ОСОБА_14 та/або ОСОБА_15 ;

- напівпричеп «KRONE SDP 27», н/з НОМЕР_2 , (з сильними ознаками термічного ураження), який зберігається на території Відділення поліції № 9 Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області, - передати законному власнику ОСОБА_16 ;

- вантажний сідловий тягач «VOLVO», н/з НОМЕР_3 , (рештки кабіни та рами з сильними ознаками деформації та термічного ураження), з напівпричепом «TIRSAN», р/н НОМЕР_4 , (рештки рами з сильними ознаками термічного ураження), які зберігаються на території Відділення поліції № 9 Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області, - передати законному власнику, представнику компанії «ADI».

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_23 ( ОСОБА_23 ) до обвинуваченого ОСОБА_3 , цивільних відповідачів ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН: НОМЕР_15 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_23 ( ОСОБА_23 ) ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспорт громадянина Республіки Туреччина № НОМЕР_16 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 222 000 (двісті двадцять дві тисячі) гривень.

У задоволенні решти частини вимог цивільного позову, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН: НОМЕР_15 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави процесуальні витрати, понесені на проведення судових експертиз: технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-22/14781-ІТ від 20.06.2022 у розмірі 1132,68 грн, технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-22/14786-ІТ від 17.06.2022 - 1132,68 грн., технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-22/14782-ІТ від 01.07.2022 - 1510,24 грн., експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-22/14788-ІТ від 01.07.2022 - 1132,68 грн, судової транспортно-трасологічної експертизи № 3895-22 від 03.10.2022 - 9438,50 грн та судової автотехнічної експертизи № 5204-22 від 28.12.2022 - 11 326,20 грн, що у сумі складає 25 672 (двадцять п`ять тисяч шістсот сімдесят дві) гривні 98 коп.

Матеріали кримінального провадження за № 0000255 від 03.06.2022 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у судовій справі №193/441/23 (провадження №1-кп/193/15/26).

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження теж мають право отримати в суді копію цього вироку.

Суддя ОСОБА_1