Номер провадження: 11-сс/813/420/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 23.01.2026 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецьк, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, маючого вищу освіту, на час вчинення кримінального правопорушення начальника Одеського квартирно-експлуатаційного управління, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у військовому звані «полковник», раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003078 від 06.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.425 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 23.01.2026 року частково задоволено клопотання органу досудового розслідування та відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.03.2026 року з визначенням розміру застави - 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на 01.01.2026 року 998 400 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста) гривень.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), які обґрунтовують повідомлену підозру та є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді застави та звільнити підозрюваного з під варти у залі суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

- пред`явлена підозра є необґрунтованою, ризики заявлені слідчим у клопотанні не підтверджені, а слідчим суддею в ухвалі не доведені;

- слідчий суддя не прийняв до уваги лопотання сторони захисту щодо незаконного затримання підозрюваного та безпідставно залишив його без задоволення;

- слідчий суддя не прийняв до уваги даних про особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, позитивно характеризується, є учасником бойових дій, на утриманні має неповнолітню дитину;

-слідчий суддя безпідставно та незаконно визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, який є явно непомірним для підозрюваного та його родини.

Крім того, до апеляційного суду звернулись військовослужбовці ЗС України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 із заявою про передачу їм на поруки підозрюваного ОСОБА_7 .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції

У судовому засіданні захисники ОСОБА_8 ОСОБА_9 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги у повному обсязі та просили її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, підозрюваного, та думку прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Приймаючи рішення про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання органу досудового розслідування, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, за таких обставин.

Відповідно до клопотання, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді начальника Одеського квартирно-експлуатаційного управління, знаходячись на робочому місці, за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, 18), будучи військовою службовою особою, наділеною адміністративнорозпорядчими функціями, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 58, 59, 66, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 8, 9, 10 Положення про Одеське квартирно-експлуатаційне управління, затвердженого наказом Командувача Сил логістики Збройних Сил України віл 27.10.2023 №364, всупереч інтересам служби, внаслідок недбалості та несумлінного ставлення до службових обов`язків, які на нього покладені, які виразились у не здійсненні контролю за ефективним використанням бюджетних коштів, не дотриманні принципів максимальної економії та заощадливого використання бюджетних коштів, неналежному контролі за укладенням та виконанням договору від 28.11.2023 № 157 про закупівлю Товарів, робіт або послуг (за кошти Державного бюджету України)», у період часу з 28 листопада 2023 року по 31 грудня 2023 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), допустив надлишкове (зайве) перерахування грошових коштів по Договору про закупівлю товарів, робіт або послуг від 28.11.2023 № 157 на рахунки «ПГОІ ЕКОЛАЙН-ДІЗАЙН» (код ЄРДПОУ 32153207), у сумі 550 354, 60 грн. (п`ятсот п`ятдесят тисяч триста п`ятдесят чотири гривні шістдесят копійок), що перевищує двісті п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян і є істотною шкодою, хоча повинен був, міг та мав реальну можливість виконати свої посадові обов`язки належним чином.

За вищевикладених обставин, 22.01.2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.425 КК України, за кваліфікуючими ознаками: недбале ставлення військової службової особи до служби, що заподіяло істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану.

Після цього, за результатами проведення комплексу слідчих (розшукових) дій, ОСОБА_7 затримано співробітниками правоохоронних органів у порядку, передбаченому статтями 208, 615 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині на даному етапі досудового розслідування підтверджується: протоколом затримання ОСОБА_7 від 22.01.2026; протоколом огляду веб сторінок електронної системи публічних закупівель «Prozorro» від 18.08.2025; протоколом обшуку від 22.01.2026; договором №157 від 28.11.2024 про закупівлю Товарів, робіт або послуг (за кошти Державного бюджету України»; висновком судової товарознавчої, очіночно-економічної експертизи №15-12/25 від 15.07.2025; та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що на стадії досудового розслідування перевірка обґрунтованості підозри здійснюється не в рамках оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а в контексті визначення вірогідності та достатності підстав можливої причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше досудове розслідування.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Водночас, колегія суддів не погоджується із доводами сторони захисту про недоведеність органом досудового розслідування існування в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, апеляційний суд, погоджуючись із висновком слідчого судді, зазначає, що в даному випадку органом досудового розслідування було доведено існування ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, незаконного впливу на свідків у провадженні та продовження вчинення кримінальних правопорушень, обумовлені тим, що: ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, пов`язаного із недбалим ставленням військової службової особи до служби, що заподіяло істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років, що може призвести до спроб переховування останнього з метою уникнення кримінальної відповідальності; досудове розслідування кримінального провадження триває та здійснюється збір відповідних доказів, а також встановлення інших можливих співучасників вчинення кримінального правопорушення; підозрюваний особисто знайомий зі свідками, є військовою посадовою особою, має безліч знайомих серед військових посадових осіб, посадових осіб у правоохоронних органах тобто має знайомих осіб та важелі впливу на свідків у кримінальному провадженні, як особисто так і опосередковано через знайомих, при цьому, свідки підлягають безпосередньому допиту судом під час судового розгляду кримінального провадження.

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В даному випадку апеляційний суд зауважує на тому, що злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 та передбачений ч. 4 ст. 425 КК України посягає на обороноздатність держави України, при цьому, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає обґрунтованим та необхідним обрання на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, проходить військову службу в ЗСУ, є учасником бойових дій, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, проте зауважує на тому, що зазначені обставини, хоча й характеризують підозрюваного з позитивної сторони, з урахуванням обставин вчинення злочину, в якому останній обґрунтовано підозрюється, його характеру та тяжкості, а також встановлених вище ризиків, не можуть слугувати підставою для застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі передбаченому п. 2 ч.5 ст. 182 КПК України, на якому наполягає захисник в апеляційній скарзі.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Отже, враховуючи викладені вищи обставини, колегія суддів доходить переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання названим вище ризикам.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що оскаржена ухвала слідчого судді не відповідає вимогам процесуального закону в частині визначення розміру застави, з огляду на таке.

Так, в клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 1201 (одна тисяча двісті один) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 1 998 464 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста шістдесят чотири) грн.

Оскарженою ухвалою слідчий суддя в цій частині задовольнив клопотання частково та визначив підозрюваному ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 998400 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Із мотивувальної частини ухвали вбачається, що визначаючи заставу слідчий суддя врахував: тяжкість злочинів, встановлені судом обставини та ризики, тому дійшов висновку про необхідність призначення підозрюваному застави в розмірі 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 998400 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста) грн.

Однак, колегія суддів вважає, що при визначені розміру застави, слідчий суддя не дотримався вимог ч.5 ст. 182 КПК.

Так, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України встановлює, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, слід констатувати, що процесуальним законом визначено, що до особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину може бути застосовано розмір застави в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак у виключних випадках застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

У вказаному рішенні ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного/обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів, слідчим суддею не в повній мірі враховано, що підозрюваний ОСОБА_7 є військовослужбовцем, учасником бойових дій, його майновий стан, наявність на утриманні неповнолітньої доньки, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має міцні соціальні зв`язки, наявність на утримані батьків, за місцем проживання та проходження служби характеризується позитивно, що на думку апеляційного суду не нівелює встановленні ризики, проте зменшує їх.

Вищезгадані обставини свідчать про те, що визначений слідчим суддею розмір застави в сумі 998 400 грн., з огляду на майновий та сімейний стан ОСОБА_7 , є непомірним для підозрюваного та його родини.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для скасування ухвали слідчого судді як постановленої із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, оскільки слідчий суддя допустив помилку, пов`язану із необґрунтованим визначенням розміру застави в зазначеному кримінальному провадженні всупереч вимог ч. 5 ст. 182 КПК України.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами абз.2, ч.5 ст.182 КПК.

При вирішенні цього питання, колегія суддів враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого та ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року).

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_7 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного, який за версією органу досудового розслідування вчинив тяжкий злочин.

З урахуванням наведеного, враховуючи вимоги клопотання слідчого щодо визначення розміру застави, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Колегія суддів вважає, що той розмір застави, про який просить визначити сторона обвинувачення, є явно необґрунтованим та непомірним з огляду на недоведеність відповідного фінансового стану підозрюваного та його оточення.

При цьому, доводи захисника про можливість призначення підозрюваному застави у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки в даному випадку слід погодитися із слідчим та прокурором щодо наявності виключного випадку, оскільки застава у зазначених межах вочевидь може виявитися не здатною для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів, враховуючи обставини даного кримінального провадження, а саме: тяжкість злочину, підозру у завданні протиправними діями ОСОБА_12 збитків у розмірі 550354,60 грн., що є істотною шкодою, та враховуючи особу підозрюваного, приходить до висновку про існування виключного випадку, за якого у разі призначення застави як альтернативного запобіжного заходу в межах визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК, така застава з великою вірогідністю може виявитися не здатною забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні, що дає законні підстави для визначення застави у більшому розмірі, ніж передбаченого зазначеною нормою процесуального закону.

Одночасно, з огляду на встановлені колегією суддів обставини та висновки про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, клопотання військовослужбовців ЗСУ ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про передачу ОСОБА_7 на поруки, задоволенню не підлягає, оскільки запобіжний захід у виді особистої поруки, на думку колегії суддів, може виявитися недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

За наведених обставин, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне в задоволенні клопотання про взяття на поруки підозрюваного відмовити, апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на підозрюваного обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Заяви ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про передачу ОСОБА_7 на поруки - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 23.01.2026 року відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003078 від 06.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.425 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_15 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою у відношенні ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.03.2026 року включно.

Визначити розмір застави - 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 499200 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч двісті) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок №UA1086720, код отримувача (ЄДРПОУ) - 42268321, банк отримувача ДКСУ м.Київ, код банку отримувача (МФО): 820172, з призначенням платежу: застава за підозрюваного ОСОБА_7 , згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 03.02.2026 року по справі № 523/18116/25 (судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

У разі внесення вказаної застави покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , строком до 22.03.2026 року включно наступні обов`язки: повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваними, іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення; здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 у виді тримання під вартою становить до 22.03.2026 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4