Провадження № 1-кп/175/880/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002533 від 23.07.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Токмак Запорізької області, із вищою освітою, незаміжньої, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, із статусом ВПО, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

21.04.2024 приблизно о 12:25 год. водій ОСОБА_9 , керуючи власним автомобілем «Volkswagen» Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по вул. Поштовій з боку вул. Травневої в напрямку автодороги «М30», яка розташована на вул. Василя Сухомлинського в Дніпровському районі Дніпропетровської області.

Під час руху ОСОБА_9 не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували її порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, не переконалась в безпеці маневру, не надала дорогу автомобілю «Hyundai» Getz, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , яка рухалась по головній дорозі вул. Василя Сухомлинського у Дніпровському районі Дніпропетровської області зліва направо по ходу її руху, ігноруючи вимоги дорожнього знаку 2.1 ПДР України (дати дорогу), виїхала на вказану автодорогу (перехрестя), внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «Hyundai» Getz, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна в лобній ділянці зліва, масивної рвано-скальпованої рани по передньо-внутрішній поверхні правого стегна у нижній третині з переходом на передню, зовнішню та задньо-зовнішню поверхні правого колінного суглобу з ушкодженням сухожилку чотириголового м?язу, двох ділянок, які можуть бути наслідками загоєння глибоких саден - по передньо-внутрішній поверхні лівого стегна на межі середньої та нижньої третини, трьох рубців, які можуть бути наслідками загоєння глибоких саден або поверхневих ран - по внутрішній поверхні лівого стегна у нижній третині, по внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров?я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Volkswagen» Polo, реєстраційний номер НОМЕР_3 , порушила вимоги п.п. 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України, які вимагають: п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п.16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 повністю визнала свою вину та показала, що в квітні 2024 року керуючи автомобілем «Volkswagen» Polo в с-щі Слобожанське вона по другорядній дорозі піднялася на віадук, подивилася в лівий бік, потім в правий та оцінивши дорожню обстановку вирішила, що встигне повернути і виїхала на віадук, не подивившись повторно вліво. В цей час перед собою в безпосередній близькості побачила автомобіль потерпілої, який рухався по головній дорозі, але нічого не встигла вдіяти та вдарила автомобіль потерпілої. Зупинившись та відійшовши від шоку побачила, що автомобіль потерпілої знаходиться в кюветі, біля неї вже були люди, які допомагали їй та викликали швидку допомогу. До теперішнього часу будь-якої шкоди потерпілій не відшкодовувала, але телефонувала їй та писала, намагалася дізнатися про стан її здоров`я. Про скоєне дуже шкодує, готова понести відповідне покарання та відшкодувати шкоду потерпілій з урахуванням свого матеріального стану.

Надані обвинуваченою ОСОБА_9 показання не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості та добровільності.

Винність обвинуваченої повністю підтверджується її показаннями та показаннями потерпілої ОСОБА_7 ..

Так потерпіла ОСОБА_7 показала, що 21.04.2024 близько 12:00 год. вона керувала автомобілем «Hyundai» Getz рухаючись по віадуку зі сторони с. Степове в бік просп. Слобожанського. На перехресті з другорядної дороги вискочив автомобіль під керуванням ОСОБА_9 та вдарив її в передню частину, внаслідок чого її автомобіль в некерованому стані вилетів в кювет та наїхала на металевий паркан. Із-за отриманих ушкоджень з місця ДТП її відвезли до лікарні. Обвинувачену бачила на місці ДТП, але до неї вона не підходила. Внаслідок отриманих травм вона отримала понівічення на все життя, стан шкіри неможливо відновити, а реабілітацією внаслідок розірвання сухожилля вона буде вимушена займатися все життя та ніколи в житті не зможе стати на підбори. Страх після ДТП у неї залишається до теперішнього часу. Її автомобіль внаслідок ДТП був пошкоджений, на теперішній час відремонтований, але ним вона не користується. Від страхової компанії отримала відшкодування шкоди завданої пошкодженням автомобіля у розмірі 100000,00 грн., але згоди на відшкодування страховою компанією без проведення експертизи вона не надавала, так як на той час перебувала в лікарні. Розмір виплаченої страхової виплати не оскаржувала. Згідно висновку експерта вартість матеріального збитку завданого їй внаслідок пошкодження автомобіля становить 196534,94 грн. і з урахуванням отриманих страхових виплат вона просить стягнути з обвинуваченої різницю між визначеного експертом вартості матеріального збитку та отриманою виплатою у сумі 96534,94 грн. До страхової компанії із вимогою здійснити страхову виплата у зв`язку з лікуванням, тимчасовою втратою працездатності та моральної шкоди не зверталася.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч.3 ст.349 КПК України роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам судового провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорювали фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_7 та дослідженням матеріалів, які стосуються цивільного позову, характеризують особу обвинуваченої та необхідні для вирішення долі речових доказів.

Таким чином, винуватість ОСОБА_9 , яка не оспорювала фактичні обставини справи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

Аналізуючи вищенаведене суд кваліфікує дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_9 покарання суд, згідно ст.65 КК України та роз`яснень, які містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, яке в силу приписів ст.12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, незаміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей 2016 та 2025 року народження, не працює, є внутрішньо переміщеною особою, у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій, є повне визнання своєї вини та щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

На думку суду, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , зокрема повне визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення та щире каяття, висловленого нею бажання компенсувати потерпілій завдану шкоду в розмірі, який буде посильний для неї, а також з урахуванням даних про її особу, зокрема статусу ВПО, самостійного виховання та утримання двох малолітніх дітей, обмеженими джерелами доходу, які складаються з соціальної допомоги на проживання ВПО (8000,00 грн.) і щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини (860,00 грн.), що у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави для застосування до ОСОБА_9 положень ст. 69 КК України, у зв`язку із чим суд вважає за можливе призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38250,00 грн. і з урахуванням її майнового стану, на підставі ч.4 ст.53 КК України розстрочити виплати штрафу рівними частинами на строк один рік.

Водночас суд зазначає, що законодавчі підстави для незастосування або зменшення строку додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами - відсутні.

У кримінальному провадженню потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_9 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 132168,28 грн., моральної шкоди в сумі 200000,00 грн., витрат на проведення судової експертизи, оформленої висновком експерта №10016 від 14.10.2024 у сумі 6000,00 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 27500,00 грн..

Потерпіла просить стягнути з обвинуваченої ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 200000 грн., яка обумовлена порушенням нормальних життєвих зв?язків через ускладнення продовження активного громадського життя та зміною способу життя внаслідок отриманих травм, оскільки вона тривалий час була фізично обмеженою особою, що створювало перешкоди для спілкування та зустрічей зі своїми близькими та знайомими. Крім того, вона не може так ефективно, як раніше, вирішувати побутові проблеми своєї сім`ї, змушена докладати величезних зусиль для відновлення нормальних життєвих відносин і дуже сильно переживає свій стан, так як усвідомлює, що завдає проблем рідним та близьким, які вимушені допомагати їй та турбуються за стан її здоров`я.

Матеріальна шкода в розмірі 132168,28 грн., яку потерпіла ОСОБА_7 просить стягнути з обвинуваченої складається: з невідшкодованого залишку матеріального збитку, нанесеного їй як власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Hyundai» Getz, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у сумі - 96534,94 грн., який дорівнює різниці між вартістю визначеного висновком експерта №10016 від 14.10.2024 завданого матеріального збитку у сумі 196534,94 грн. та здійсненою потерпілій ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхової виплати у сумі 100000,00 грн.; вартості оплати вимушеної стоянки та дефектовки транспортного засобу «Hyundai» Getz, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у сумі - 10600,00 грн.; вартості оплати медичних послуг у сумі - 1700 грн.; недоотриманої додаткової винагороди до заробітної плати, яка не нараховувалась потерпілій на підставі постанови КМУ від 28.02.2022 року №168, через перебування на лікарняному, у сумі - 23333,34 грн.

Обвинувачена ОСОБА_9 зазначала, що готова відшкодувати завдану шкоду потерпілій в межах своїх можливостей, однак в судових дебатах захисник ОСОБА_10 просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на їх необґрунтованість та передчасність. Така позиція обґрунтована тим, що цивільна відповідальність ОСОБА_9 на час ДТП була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі Договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-217163741, згідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю - 320000,00 грн., за шкоду заподіяну майну - 160000,00 грн., розмір франшизи - 0,00 грн. За результатами проведеного Страховиком огляду пошкодженого майна та досягнення згоди з потерпілою ОСОБА_7 про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, на підставі Заяви-погодження від 20.05.2024, останній було здійснено виплату узгодженого страхового відшкодування в сумі 100000,00 грн., без проведення експертизи, що позбавляє її права на звернення до страхової компанії з вимогами про виплату страхового відшкодування після звернення до експерта, а також з вимогами про відшкодування різниці між страховою виплатою та матеріальним збитком до обвинуваченої ОСОБА_9 .. Розмір здійсненого страхового відшкодування ОСОБА_7 не оскаржувала, у зв`язку із чим має місце недобросовісна поведінка потерпілої ОСОБА_7 , яка на підставі п.36.2. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту Закон) погодилась на отримання узгодженого зі страховиком відшкодування без проведення експертизи у розмірі нижче ліміту встановленого законом - 160000 грн., а після цього звернулась до експерта для проведення експертизи та надала до суду висновок, який в тому числі є неналежним доказом. Отримавши страхове відшкодування в розмірі 100000 грн., яке було узгоджено зі страховою компанією, потерпіла погодилась, що вартість заподіяного їй матеріального збитку, який дорівнює ринковій вартості знищеного автомобіля «Hyundai» Getz, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та становить 164750,00 грн. При тому що ніхто не забороняв потерпілій не погоджуватися з таким розміром відшкодування та наполягати на виплаті страхового відшкодування після проведення експертизи з рахуванням висновків, а тепер таки рішення ОСОБА_7 призводять до порушення прав обвинуваченої ОСОБА_9 , з якої вона фактично просить стягнути суму в межах відповідальності страховика. Крім того, у власності ОСОБА_7 залишився автомобіль «Hyundai» Getz, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість якого до та після ДТП має визначатись експертним шляхом, оскільки згідно сталої практики Верховного Суду позивач, автомобіль якого знищений, має право на відшкодування шкоди у вигляді різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП за вирахуванням сплаченого йому страхового відшкодування. Під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_7 підтвердила, що автомобіль «Hyundai» Cietz, реєстраційний номер НОМЕР_4 , відремонтований а не знищений, що вказує на те, що подані нею документи в частині знищення автомобіля не відповідають фактичним обставинам.

На думку захисника, заявлені потерпілою інші вимоги щодо стягнення витрат вартості оплати вимушеної стоянки та дефектовки транспортного засобу у сумі 10600,00 грн., вартості оплати медичних послуг у сумі 1700 грн., недоотриманої додаткової винагороди до заробітної плати, яка не нараховувалась потерпілій на підставі постанови КМУ від 28.02.2022 року №168, через перебування на лікарняному, у сумі 23333,34 грн., витрат на проведення судової експертизи, оформленої висновком експерта №10016 від 14.10.2024 у сумі 6000,00 грн. не підлягають задоволенню, так як вони належним чином не обґрунтовані і заявлені до неналежного відповідача ОСОБА_9 і повинні відповідно до вимог закону пред`являтися до Страховика.

Також, захисник вважає, що визначивши моральну шкоду в сумі 200000,00 грн. потерпіла не навела жодного обґрунтованого розрахунку такого розміру та не врахувала, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченої була застрахована та Страховик відповідно до Закону повинен відшкодувати потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, то захисник посилаючись на практику Верховного Суду зауважив, що при визначенні розміру відшкодування витрат на професійну правову допомогу суд повинен ураховувати складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг і витрачений адвокатом час на їх надання, а не лише дані, наведені в акті приймання-передачі наданих адвокатом послуг, а крім договору про надання правової допомоги, особа має надати й оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг. Згідно матеріалів справи, представник потерпілої - адвокат ОСОБА_8 був залучений за договором від 27.08.2024, приймав участь в слідчому експерименті 06.09.2024 протягом 50 хвилин та 45 хвилин був присутній при відкритті потерпілій матеріалів в порядку ст.290 КПК України, будь-яких заяв, клопотань, адвокатських запитів на користь потерпілої в ході досудового розслідування та судового розгляду не складав та не подавав, цивільний позов складений та підписаний самою потерпілою ОСОБА_7 , а не представником, належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду не надано, а тому захисник просив у їх стягненні відмовити або зменшити до 3000,00 грн.

Положеннями ч.1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні, відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Тобто, відповідно до вимог ч.1 ст.129 КПК України, суд при вирішенні цивільного позову повинен встановити чи доведенні підстави та розмір позову і якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, не врегульовані КПК України, на підставі ч.5 ст.128 КПК України, застосувати норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як встановлено судом цивільно-правова відповідальність обвинуваченої ОСОБА_9 , як власника транспортного засобу марки «Volkswagen» Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі Договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-217163741.

Разом з тим, положеннями ст. 1194 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Таким чином, з аналізу змісту положень ст. 1194 ЦК України слідує, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, відшкодовує завдану нею шкоду лише у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди. В такому випадку страхувальник відшкодовує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Відповідно до Договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-217163741 страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю - 320000,00 грн., за шкоду заподіяну майну - 160000,00 грн., розмір франшизи - 0,00 грн.

Положеннями ст.20 Закону передбачено, що у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи здійснюється страхова (регламентна) виплата у зв`язку з: лікуванням потерпілої фізичної особи; тимчасовою втратою працездатності потерпілою фізичною особою; моральною шкодою, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та в інших випадках.

Страхова (регламентна) виплата, відповідно до ст.21 Закону, у зв`язку із лікуванням потерпілої фізичної особи здійснюється страховиком у розмірі витрат, пов`язаних з доправленням, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої фізичної особи у відповідному закладі охорони здоров`я, включаючи витрати на придбання лікарських засобів (лікарських препаратів).

Страхова (регламентна) виплата, відповідно до ст.22 Закону, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілою фізичною особою здійснюється страховиком, у розмірі суми втрачених (неотриманих) доходів за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я період втрати працездатності. Втрачені (неотримані) доходи потерпілої фізичної особи оцінюються у розмірі для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотриманої середньої заробітної плати (середнього розміру доходу) за період втрати працездатності, зазначений у листку непрацездатності, яка визначається відповідно до Цивільного кодексу України в частині визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором.

Як вказано вище, судом встановлено, що заявлена потерпілою до стягнення з обвинуваченої як матеріальна шкода - вартість оплати медичних послуг у розмірі 1700 грн., фактично становить собою суму здійснених потерпілою витрат у зв`язку з її лікуванням, витрат на реабілітацію, а стягнення недоотриманої додаткової винагороди до заробітної плати, яка не нараховувалась на підставі постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 через перебування на лікарняному у розмірі 23333,34 грн. - фактично є втраченим (неотриманим) доходом потерпілої.

Вказані витрати потерпілої є витратами за шкоду, завдану життю та здоров`ю потерпілої, які підлягають виплаті потерпілій страховиком відповідно до положень ст. 21, 22 Закону, в межах страхової суми, що вказана у полісі №EP-217163741.

Однак, у цивільному позові вимоги до Страховика, яким у даному випадку є ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не заявлені та під час судового розгляду від потерпілої та її представника не надходило клопотань про залучення як співвідповідача вказаного страховика.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди - в даному випадку ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_9 не є належним відповідачем щодо позовних вимог про стягнення витрат потерпілої за шкоду, завдану життю та здоров`ю потерпілої, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі через пред`явлення до неналежного відповідача.

Що стосується стягнення з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу у розмірі 96534,94 грн.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом. У разі, коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Отже, з аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Як визначено в Розрахунку суми страхового відшкодування до справи №17 (на підставі заяви-погодження від 20.05.2024) ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 21.05.2024 матеріальний збиток у разі економічно необґрунтованого ремонту «Hyundai» Getz, реєстраційний номер НОМЕР_2 , (ринкова вартість ТЗ на дату ДТП) становить 164750,00 грн., вартість відновлювального ремонту 435801,79 грн., сума страхового відшкодування 100000,00 грн., а вартість залишків ТЗ після страхового випадку не визначалась.

Згідно відповіді на адвокатський запит від 25.09.2025 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомила, що керуючись п.36.2 ст. 36 Закону Товариство та ОСОБА_7 досягли згоди про розмір страхового відшкодування в розмірі 100000.00 грн., що засвідчено в Заяві про страхове відшкодування від 20.05.2024 та на користь потерпілої здійснено страхове відшкодування в розмірі 100000,00 грн. Заяви/звернення щодо здійснення страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, заяви/звернення щодо оскарження розміру здійсненого страхового відшкодування, заяви/звернення щодо відступлення права вимоги від ОСОБА_7 чи інших осіб до Товариства не надходили. Висновка експерта ОСОБА_11 від 14.10.2024 ОСОБА_7 до Товариства не надавала.

Згідно висновку експерта ОСОБА_11 №10016 від 14.10.2024 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ по заяві ОСОБА_7 від 02.10.2024 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Hyundai» Getz, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 196534,94 грн., а ринкова вартість автомобіля «Hyundai» Getz, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в пошкодженому стані становить 17321,04 грн. В той же час, вартість відновлювального ремонту становить 412626,90 грн.

Тобто, має місце фізичне знищення автомобіля, а витрати на його відновлення є економічно необґрунтованими.

Потерпіла ОСОБА_7 просить стягнути матеріальну шкоду виходячи з даних висновку експерта ОСОБА_11 від 14.10.2024, які різняться з даними Розрахунку суми страхового відшкодування до справи №17 (на підставі заяви-погодження від 20.05.2024) ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». В той же час Товариство не було залучено до справи в якості цивільного відповідача та не визначала розміру страхової виплати за даним страховим випадком на підставі висновку експерта ОСОБА_11 , а тому суд позбавлений можливості встановити розмір різниці, який підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_9 та позбавлений можливості вирішити позов в цій частині.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника у даному випадку обвинувачену ОСОБА_9 , яка уклала відповідний договір страхування і сплатила страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на вказані обставини, вимоги потерпілої ОСОБА_7 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу у розмірі 96534,94 грн. є необґрунтованими та передчасними.

Так само на думку суду є необґрунтованими вимоги потерпілої ОСОБА_7 про стягнення витрат на залучення експерта ОСОБА_11 , з огляду на те, що остання погодилася з розміром страхового відшкодування визначеного відповідно до Ремонтної калькуляції №24-0992817 від 03.05.2024 на підставі огляду пошкодженого транспортного засобу проведеного представником Товариства, розмір здійсненого страхового відшкодування не оспорювала, Товариству висновок не надавала, у зв`язку із чим суд в їх задоволенні відмовляє.

Відсутні підстави і для задоволення вимог потерпілої про стягнення витрат на оплату вимушеної стоянки та дефектовки транспортного засобу у сумі 10600,00 грн., оскільки згідно долучених до матеріалів кримінального провадження: Заказу №ЯМ1530 від 02.08.2024, Акту отриманих послуг №С від 02.08.2024 ФОП ОСОБА_12 (6000,00 грн.) та Акту надання послуг №С від 03.10.2024 ФОП ОСОБА_13 (4600,00 грн.) замовником зазначених послуг є клієнт «Ямаха», та під час судового розгляду не доведено, що зазначені суми були сплачені потерпілою ОСОБА_7 ..

Щодо позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_9 моральної шкоди суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 24 Закону передбачено, що страховик здійснює потерпілій фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла особа у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у розмірі 10 відсотків страхової (регламентної) виплати у зв`язку із її лікуванням та/ або втратою працездатності, розрахованої відповідно до ст.ст. 21-23 Закону.

В позові потерпіла вказує, що зазнала фізичного болю та душевних страждань, тощо, у зв`язку з чим їй заподіяно моральну шкоду.

Однак, страховик, яким у даному випадку є ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», відповідно до ст. 24 Закону, повинен здійснити потерпілій відшкодування заподіяної їй моральної шкоди у розмірі 10 відсотків від суми, яку страховик повинен їй виплатити відповідно до вимог ст. 21 Закону.

Беручи до уваги, що страховика ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не залучено до участі у кримінальному провадженні як цивільного відповідач, який не висловив свою позицію щодо обґрунтованості витрат потерпілої на лікування та втратою працездатності, які у разі їх доведення повинні бути виплачені страховиком відповідно до ст.21 Закону, та від обґрунтованості яких залежить розмір суми, яку страховик зобов`язаний виплатити потерпілій, відповідно до вимог ст. 24 Закону, на відшкодування моральної шкоди, суд на даний час позбавлений можливості визначити розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_9 та із страховика ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

У зв`язку з викладеним у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_9 моральної шкоди слід також відмовити у повному обсязі через не пред`явлення даної позовної вимоги також і до страховика ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яка відповідно до ст. 24 Закону також зобов`язана виплатити потерпілійу відшкодування моральної шкоди.

Роз`яснити потерпілій ОСОБА_7 про її право звернутись з позовними вимогами про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку цивільного судочинства до ОСОБА_9 та до страховика ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Крім того, потерпіла просила стягнути з обвинуваченої витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 27500,00 грн., на обґрунтування яких надала суду лише копію Договору про надання правової допомоги №27.08.24/1 від 27.08.2025.

Статтею 118 КПК України визначено, що процесуальні витрати складаються з: 1)витрат на правову допомогу; 2)витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3)витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4)витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

У разі ухвалення обвинувального вироку, відповідно до ч.1 ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Враховуючи обсяг роботи виконаної представником потерпілої ОСОБА_8 під час досудового розслідування та кількість судових засідань, в яких він брав участь, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 - 10000,00 грн., в рахунок відшкодування понесених нею витрат по оплаті правової допомоги адвоката.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення експертизи по справі підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 2250 (двох тисяч двохсот п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 38250,00 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі частини 4 ст. 53 КК України розстрочити ОСОБА_9 виплати призначеного судом штрафу в розмірі 2250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 38250,00 грн., рівними частинами на строк 1 (один) рік по 3187 (три тисячі сто вісімдесят сім) грн. 50 копійок щомісячно.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до обвинуваченої ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням відмовити.

Роз`яснити потерпілій ОСОБА_7 про її право звернутись з позовними вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди у порядку цивільного судочинства до ОСОБА_9 та страховика ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 витрати по оплаті правничої допомоги адвоката у сумі 10000,00 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн.12 копійок.

Речові докази:

- автомобіль марки «Volkswagen» Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , залишити останній як власнику майна;

- автомобіль марки ««Hyundai» Getz, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , залишити останній як власнику майна.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом про відхилення апеляційної скарги.

Вирок суду може бути оскаржений до судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1