"03" березня 2026 р. Єдиний унікальний № 371/1085/25
Номер провадження № 1-кп/371/148/26
Провадження № 1-кп /371/148/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року м. Миронівка

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено 06 червня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000210, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Шпола Черкаської області, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, не працюючої, не одруженої, з середньою освітою, на утриманні неповнолітніх дітей не маючої, в порядку ст. 89 Кримінального кодексу України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.

Так, ОСОБА_4 , 05.06.2025 приблизно о 12.00 год. спільно з своїм співмешканцем ОСОБА_6 , на автомобілі «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 прибула у власних справах на вул. Соборності м. Миронівка Обухівського району Київської області.

В подальшому ОСОБА_6 , якому не було відомо про злочинні наміри ОСОБА_4 , залишився у автомобілі «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрий був припаркований по вул. Соборності, 16 м. Миронівка Обухівського району Київської області, а ОСОБА_4 пішла на вулицю Івана Мазепи м. Миронівка Обухівського району Київської області.

Після чого, ОСОБА_4 приблизно о 13.55 год., проходячи по АДРЕСА_2 , помітила, що в домоволодінні АДРЕСА_2 власником якого є ОСОБА_5 , відчинена хвіртка, і ОСОБА_4 вирішила зайти до вищевказаного домоволодіння щоб попити води.

ОСОБА_4 , перебуваючи на території подвір`я ОСОБА_5 , яке розташовано за вищевказаною адресою, заглянувши у вікно будинку, на меблевій кухонній стільниці в кухні житлового будинку помітила грошові кошти купюрами номіналом по 1000 (одна тисяча) гривень, та 500 (п`ятсот) гривень, а також ювелірні вироби, які на праві власності належать ОСОБА_5 . В цей час, перебуваючи на території подвір`я домоволодіння розташованого по АДРЕСА_2 , поряд з житловим будинком, у ОСОБА_4 виник корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна з метою подальшого його обернення на власну користь.

В цей же час, 05.06.2025 приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку грошових коштів та ювелірних виробів які на праві власності належать ОСОБА_5 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись відсутністю власника, пересвідчившись, що її дії залишаються не поміченими з боку сторонніх осіб, за допомогою власної фізичної сили, взявшись руками за ручку вхідних дверей, ривком відчинила вхідні двері до будинку, та таємно проникла до вказаного житлового будинку, звідки таємно викрала належні ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 25500 гривень, а також ювелірні вироби, а саме: перстень масою 4,59, грама виготовлений із золота 585 проби - вартістю 11747,46 гривень, каблучка масою 2,70 грама виготовлена із золота 585 проби - вартістю 6910,27 гривень, дві сережки загальною масою 3,88 грама виготовлених із золота 583 проби - вартістю 9896,37 гривень, каблучка масою 2,84 грама виготовлена із золота 583 проби - вартістю 7243,73 гривень, каблучка масою 3,10 грама виготовлена із золота 585 проби вартістю 7934,02 гривень.

Після таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зникла та розпорядилася викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними, протиправними діями, ОСОБА_4 завдала потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 69231,85 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними протиправними діями скоїла злочин, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнала повністю. Зазначила, що час, місце і спосіб вчинення нею інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, і вона їх у повному обсязі підтверджує. Додатково пояснила, що в зазначений в даному вироку суду день дійсно скоїла крадіжку в домоволодінні ОСОБА_5 грошей у сумі 25550 грн. та ювелірних виробів.

Судом встановлено, що обвинувачена та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і правильно розуміють зміст цих обставин, окрім того, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився допитом обвинуваченої ОСОБА_4 та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу останньої, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

За таких обставин суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у скоєнні злочину, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій, судом враховується ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином. Також суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченої до вчиненого, яка щиро розкаялася та відшкодувала завдані збитки.

Поряд з тим вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, а саме:

- 15 квітня 1975 року Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 140 УК УРСР, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, в силу ст. 43 КК УРСР приєднано 1 рік за вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 27 листопада 1973 року загальний строк 4 роки виправно-трудової колонії з конфіскацією всього власного майна;

- 12 грудня 1978 року Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 140 УК УРСР до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна;

- 22 липня 1980 року Шполянським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 186 УК УРСР до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, на підставі ст. 43 КК частково приєднано за вироком Народного суду Звенигородського району Черкаської області від 12 грудня 1978 року 06 місяців до відбуття 3 роки виправно-трудової колонії;

- 21 липня 1980 року Шполянським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 186 УК УРСР 1927 р. до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців на підставі ст. 43 КК УРСР частково приєднати невідбуте покарання за вироком Народного суду Звенигородського району Черкаської області від 12 грудня 1979 року та остаточне покарання 3 роки позбавлення волі;

- 11 жовтня 1988 року Шполянським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 140, 17, ч. 3 ст. 140, 42 УК УРСР до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна;

- 30 квітня 1992 року Шполянським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 140 УК УРСР до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна;

- 18 червня 1996 року Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 3 ст. 140 УК УРСР до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна;

- 24 травня 2000 року Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 140 УК УРСР до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна, в силу ст. 26 КК УРСР признана ООР. Ухвалою Черкаського обласного суду від 01 серпня 2000 року виключена з вирок уст. 26 КК УРСР, вид режиму змінено на загальний, в іншому вирок залишено без змін;

- 24 травня 2000 року Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 140, ст. 26 УК УРСР до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна;

- 21 травня 2004 року Соснівським районним судом ч. Черкаси за ч. 3 ст. 189, 69 УК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- 23 листопада 2021 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 УК України 2001 р. до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України 2001 р. від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки.

Такі дані про особу обвинуваченої дають підстави суду зробити висновок, що обвинувачена, починаючи з 1975 року була засуджена за вчинення в тому числі й крадіжок, незважаючи на свій похилий вік на шлях виправлення не стала, характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, дітей на утриманні не має, суспільно-корисною працею не займається.

У якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно до ст. 66 КК України, суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку та щире каяття.

Разом з тим сторонами не надано суду доказів активного сприянню розкриттю злочину, та й сама обвинувачена зазначала, що вже в неї дома її було затримано працівниками поліції. Використання перуки, хустини та сонцезахисних окулярів суд розцінює, як застосування елементарних засобів конспірації.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року звернута увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, а також враховуючи вимоги ст. 65 КК України, про те що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, при цьому не вбачаючи підстав, як просив прокурор, для звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Також судом встановлено, що існують ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 суд призначає реальне покарання, вона не має міцних соціальних зав`язків, незаміжня, не працевлаштована, та з метою виконання вироку суду їй необхідно обрати запобіжний захід.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, ч.3 ст.349, ст.ст. 369 - 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу засудженій ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу обрати цілодобовий домашній арешт за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 .

Після набрання вироком законної сили арешт накладений ухвалами слідчого судді Миронівського районного суду Київської області скасувати. Сумку бежевого кольору, яку поміщено до номерного поліетиленового пакету WAR 1830316; гаманець чорного кольору в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 6339 грн. 50 коп., а саме купюри номіналом по 1000 грн, серія та номер: АЕ4467941, АЄ9208325, ЕБ6768946, ЕВ2531781, АЗ7045328, ВУ9232463, купюра номіналом 100 грн., серія та номер УХ1988111, купюри номіналом по 20 гривень, серія та номер АМ2289098, АК4428348, АН5456934, ЕЄ8411861, ЕИ2211927, ЕБ7930826, ЄВ1949288, ЮВ8146972, ЕВ8424443, АК1914742 та 39 грн 50 коп. монетами - поміщено до номерного поліетиленового пакету RIC2100884; перука чорного кольору та хустинка біло-фіолетового кольору з квітами - поміщено до номерного поліетиленового пакету RIC2100882; штани синтетичні чорно-біло-зелено-коричневого кольору, блузка біло-чорного кольору та кросівки рожевого кольору 38 розміру, окуляри темного кольору - поміщено до номерного поліетиленового пакету WAR1522702 повернути власнику.

Три каблучки з металу жовтого кольору, каблучка з металу білого кольору, дві сережки з металу жовтого кольору, які передані власнику ОСОБА_5 зали під розписку для зберігання - залишити власнику.

Мобільний телефон марки «Нокія», imei НОМЕР_2 - повернути власнику.

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видав ТСЦ 5152, ключ запалювання до автомобіля марки DAEWOO моделі LANOS, мобільний телефон моделі TECNO марки BB2 IMEL 1: НОМЕР_4 IMEL 2: НОМЕР_5 , в чохлі чорного кольору, з абонентським номером телефону НОМЕР_6 , транспортний засіб, автомобіль марки DAEWOO моделі LANOS, з в будовами ГБО, номер кузова НОМЕР_7 , SUPTF69YD8W388432 чорного кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 повернути власнику.

На вирок суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій, потерпілій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1