Справа №591/2725/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/702/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА

Іменем України

19 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Суми апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м.Суми від 20.11.2025 у кримінальному провадженні, внесеному 20 квітня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001766 якою до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Суми, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

застосовано примусові заходи виховного характеру,

з участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_10 ,

представника відділу ювенальної превенції ОСОБА_11 ,

установила:

Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 20.11.2025 клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_7 - задоволено.

Застосовано до неповнолітньої ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі її під нагляд матері ОСОБА_12 строком на 1 рік.

Цивільний позов законного представника потерпілої - ОСОБА_10 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з неповнолітньої ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 20 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_13 , а у разі відсутності у неповнолітньої ОСОБА_7 коштів чи майна, достатнього для відшкодування шкоди в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, таке стягнення проводити з її матері ОСОБА_12 .

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з ухвалою, неповнолітня ОСОБА_7 вчинила суспільно-небезпечне діяння за таких обставин: 30.10.2024 близько 20 год 00 хв остання, знаходячись у власних потребах неподалік кафе «Frans.ua», яке розташоване за адресою: м. Суми, площа Покровська, 7-А, влаштувала словесну сварку з раніше знайомою їй ОСОБА_13 , яка сиділа в цей час на лавці. В ході зазначеної словесної сварки ОСОБА_7 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, спрямованим на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_13 , знаходячись в зазначений час на вулиці неподалік кафе «Frans.ua» за вказаною адресою, стоячи позаду лавки, на якій спиною до неї сиділа потерпіла, схопила останню кистю своєї лівої руки за волосся та кулаком правої руки нанесла чотири удари у хаотичному порядку в область надбрівної ділянки справа, в тім`яну ділянку справа, скроневу ділянку справа ОСОБА_13 , спричинивши потерпілій такі тілесні ушкодження: в надбрівній ділянці справа з переходом на верхню повіку правого ока синець неправильної овальної форми, гематому скроневої ділянки голови справа, які кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження.

Такі дії неповнолітньої ОСОБА_7 є суспільно небезпечними та підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме спричинення легких тілесних ушкоджень.

Захисник в апеляційній скарзі просить змінити ухвалу в частині задоволення цивільного позову законного представника потерпілої ОСОБА_10 та постановити нову ухвалу, якою зменшити розмір відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди не врахував характер завданих потерпілій тілесних ушкоджень, які були кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження, а також поведінку потерпілої ОСОБА_13 , яка у своїх показах зазначила, що вона обізвала ОСОБА_14 нецензурним словом і вже після цього ОСОБА_7 завдала потерпілій удари в голову. Цивільний позивач не довів жодними доказами шкоду саме у 20000 грн виходячи з обсягу емоційних та психологічних страждань потерпілої.

В судове засідання ОСОБА_7 та її законний представник не з`явилися, заява про їх участь у режимі відеоконференції була задоволена, однак вказані особи з невідомих причин на відеоконференцзв`язок не вийшли.

Враховуючи, що питання про погіршення стану ОСОБА_7 не порушується, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника за відсутності ОСОБА_7 та її законного представника.

Захисник адвокат ОСОБА_15 в судовому засідання доводи апеляційної скарги підтримала.

Прокурор вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і мотивованим.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 та законний представник потерпілої ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відділу ювенальної превенції ОСОБА_11 вважав суму стягнутої шкоди завищеною, тому підтримав апеляційну скаргу захисника.

Заслухавши доповідь судді, заслухавши сторін та інших учасників кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, з урахуванням положень ст.404 КПК України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та змісту ухвали суд, приймаючи рішення стосовно ОСОБА_7 , наведених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.

Так, розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції визнав доведеним факт вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ч. 1 ст. 125 КК України. Такий висновок суду, в апеляційній скарзі не оспорюються.

Щодо вирішення цивільного позову ОСОБА_10 , то на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив його та постановив стягнути з неповнолітньої ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 20 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_13 , а у разі відсутності у неповнолітньої ОСОБА_7 коштів чи майна, достатнього для відшкодування шкоди в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, таке стягнення проводити з її матері ОСОБА_12 .

Такого висновку суд першої інстанції дійшов зважаючи на те, що дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що ОСОБА_7 заподіяла легкі тілесні ушкодження ОСОБА_13 .

Суд правильно вважав, що в даному випадку згідно з положеннями п.п.1, 2 ч.2 ст. 23 та ст.1167 ЦК України ОСОБА_10 , мати потерпілої, має всі юридичні підстави для стягнення моральної шкоди зі ОСОБА_7 , а у разі відсутності у останньої коштів з її матері ОСОБА_12 .

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд врахував: ступінь та форму вини ОСОБА_7 , а саме вчинення нею умисного суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, зокрема, спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 ; характер психологічного стресу та душевних страждань, які потерпіла переживала, характер та тривалість вимушених змін у її житті, зумовлені вказаною подією, а також зусилля, які їй необхідно було докласти для відновлення своєї нормальної та здорової життєдіяльності, зокрема, що ОСОБА_13 відчувала сильний біль і страх за своє здоров`я під час заподіяння їй такого ушкодження; втратила душевний спокій та рівновагу; пропустила спортивні тренування; витрачала свій час для відвідування лікувальних закладів та правоохоронних органів, а також суду, відчувала головний біль, змушена була приймати ліки; поведінку ОСОБА_7 після події, яка не захотіла вибачитись та примиритися з ОСОБА_13 та не висловила жалю з приводу вчинку.

Тому, враховуючи вищезазначені обставини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що в даному випадку заявлений позивачем розмір моральної шкоди є співрозмірним та становить 20 000,00 грн.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів відхиляє доводи захисника про необхідність зменшити суму цивільного позову потерпілої.

Таким чином, ухвала суду щодо ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою і вмотивованою, відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для її зміни та скасування, як на тому наполягає захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 405, 407, 418, 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м.Суми від 20.11.2025 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Час оголошення повного тексту 20.02.2026 о 15.30 год.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4