Справа № 751/6252/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/257/26
Категорія - ч. 2 ст. 194 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

особи, щодо якої передбачене застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_6

його законного представника ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції із Дніпропетровською філією «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України», матеріали за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001092 від 06 квітня 2025 року, за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_8 та законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, які містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, розлученого, який має малолітню доньку 9 років, раніше не судимого, застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Процесуальні витрати на залучення експертів віднесені на рахунок держави.

Питання про долю речового доказу вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 06 квітня 2025 року, близько 12 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, підійшов до квартири АДРЕСА_2 , де перебували діти ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , бабуся ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , грубо порушив громадський порядок за допомогою металевої гантелі, предмету, зовні схожого на ніж, предмету, зовні схожого на сокиру та металевого лому, незважаючи на наявність в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , дітей, особи похилого віку та ОСОБА_13 , почав бити переліченими предметами по дерев`яних дверях та кричати «Поверни мені доньку!», тим самим грубо порушив громадський порядок та спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_13 на суму 21 000 грн.

Продовжуючи суспільно-небезпечну протиправну діяльність, 06 квітня 2025 року, близько 14 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на балконі у квартирі АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, грубо порушуючи громадський порядок, кинув з балкону на дах службового автомобіля поліції марки «Renault», модель «Duster», реєстраційний номер 1045, скляну банку з консервацією, чим пошкодив службовий автомобіль, який перебуває на балансі Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, тим самим грубо порушив громадський порядок та спричинив матеріальну шкоду Головному управління Національної поліції в Чернігівській області на суму 20 111 грн. 15 коп.

Після чого, 06 квітня 2025 року, близько 15 год. 20 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на балконі у квартирі АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_14 , шляхом занесення відкритого вогню, за допомогою запальнички здійснив підпал тюлю на балконі вказаної квартири, внаслідок чого була пошкоджена квартира АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_15 , спричинивши своїми суспільно-небезпечними діями ОСОБА_15 матеріальну шкоду на суму 13 859 грн., та від пожежі була пошкоджена квартира АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_14 , спричинивши матеріальну шкоду на суму 114 587 грн.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації його до психіатричного закладу із суворим наглядом змінити, застосувати більш м`який вид примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Вважає, що судом не в повній мірі була надана оцінка, як кваліфікаційним діям щодо ОСОБА_6 , так і щодо застосування відносно нього заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, адже з урахуванням ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, законодавцем визначений перелік примусових заходів медичного характеру, які може застосувати суд. Застосований судом до ОСОБА_6 примусовий захід медичного характеру є одним із найсуворіших визначених законодавцем примусових заходів.

З урахуванням аналізу дій ОСОБА_6 та з урахуванням компенсації завданих збитків усім постраждалим в повному обсязі, в тому числі й відсутності заявленої моральної шкоди від цих осіб, за рахунок порозуміння з ними, а також з урахуванням наданих ОСОБА_6 пояснень щодо займання тюлю через необережне поводження з вогнем, а не через умисний її підпал, захисник переконаний, що є всі підстави для застосування щодо ОСОБА_6 заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Тобто, судом не було взято до уваги вжиття заходів з боку ОСОБА_6 щодо добровільного врегулювання питань з потерпілими та не надано оцінки цим діям з тієї сторони, що це є запобіжною обставиною, яка сприяє запобіганню вчиненню ним в подальшому аналогічних суспільно-небезпечних діянь.

Звертає увагу, що застосування конкретного виду примусових заходів медичного характеру залежить від сукупності трьох критеріїв: медичного (характер і тяжкість захворювання), юридичного (тяжкість вчиненого діяння) та соціального (ступінь небезпечності психічного хворого для себе чи інших осіб).

У той же час, метою застосування примусових заходів медичного характеру є обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною КК України та запобігання вчинення нею інших суспільно небезпечних діянь, тому вид заходів медичного характеру суд має визначати з урахуванням всіх, передбачених ст. 94 КК України, критеріїв у сукупності. При цьому, суд може застосувати до особи лікування у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, якщо за своїм станом особа не потребує суворого нагляду.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №276 від 03.07.2025 ОСОБА_6 показане застосування примусових заходів медичного характеру з поміщенням в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь. Отже, захисник переконаний, що судом помилково призначив ОСОБА_6 саме суворий нагляд, адже задля досягнення мети примусових заходів медичного характеру достатнім буде застосування до ОСОБА_6 заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

В апеляційній скарзі законний представник особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 просить змінити ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2025 року у частині застосування до ОСОБА_6 виду примусових заходів медичного характеру, застосувавши до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Не погоджуючись з ухвалу суду першої інстанції апелянтка вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує на те, що ч. 5 ст. 94 КК України визначено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Однак, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не навів жодних аргументів чи обґрунтувань щодо застосування вибраного судом виду примусових заходів медичного характеру госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом щодо ОСОБА_6 та неможливість застосування до нього інших примусових заходів медичного характеру.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_6 не вчинив суспільно небезпечного діяння, пов`язаного із посяганням на життя інших осіб. Також, судом не доведено, що ОСОБА_6 за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

У висновку судово-психіатричної експертизи №276 від. 03.07.2025 вказано на необхідність станом на час проведення експертизи застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру з поміщенням в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь.

Проте, зазначеним висновком судово-психіатричної експертизи не підтверджено необхідність лікування ОСОБА_6 саме в умовах суворого нагляду, що залишилось поза увагою суду.

Звертає увагу, що поміщення в спеціальний лікувальний закладі з метою обов`язкового лікування особи, а також запобігання вчинення нею суспільно небезпечних діянь, не є тотожним лікуванню в умовах суворого нагляду. Будь-які інші висновки судово-психіатричних експертів чи будь-які інші докази щодо необхідності лікування ОСОБА_6 саме в умовах суворого нагляду не доведено ні стороною обвинувачення, ні судом першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму СВУ від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Однак, думка експертів-психіатрів щодо виду примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 судом першої інстанції не з`ясована.

Заслухавши доповідача, особу, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру, її законного представника та захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили про застосування до ОСОБА_6 більш м`якого виду примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, прокурора, який ухвалу суду просив залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги захисника та законного представника особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру, залишити без задоволення.

Відповідно до статті 513 КПК України та пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» при розгляді справи про застосування примусових заходів медичного характеру суд повинен з`ясувати: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

При цьому, ухвала суду має відповідати вимогам вищевказаної статті КПК України і містити в собі, як формулювання суспільно-небезпечного діяння, визнаного судом встановленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_6 суспільно-небезпечних діянь, передбачених частиною 1 статті 296 та частиною 2 статті 194 КК України, у стані неосудності, за обставин, встановлених судом, є правильними, оскільки відповідають фактичним обставинам у кримінальному провадженні, обґрунтовані сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені в ухвалі.

Аналіз змісту поданих стороною захисту апеляційних скарг свідчить про те, що захисником та законним представником особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру, оскаржується судове рішення виключно в частині виду застосованого примусового заходу медичного характеру.

Що стосується визначеного судом виду примусового заходу медичного характеру, апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції законним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру на підставі п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України суд вирішує, чи слід застосовувати до особи такі заходи та визначати їх вид.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Частиною 5 вказаної вище норми закону визначено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі.

При цьому, як зазначено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 р., визначаючи, відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити, як з його психічного стану, так із характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Аналогічні висновки щодо необхідності визначення виду примусового заходу медичного характеру, із врахуванням всіх критеріїв, передбачених ст. 94 КК України, містяться у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 (справа № 219/12156/17) та від 30.05.2019 (справа № 243/4632/17).

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2015 року у справі «Берланд проти Франції» щодо природи та мети примусової госпіталізації високий суд зауважив, що такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням (висновком) встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є «покаранням» в розумінні п. 1 ст. 7 Конвенції, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

Як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 вчинено два суспільно небезпечні діяння, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 та ч. 2 ст. 194 КК України, родовими та безпосередніми об`єктами яких є суспільні відносини у сфері громадського порядку та моральності та громадський порядок (спокій, умови життя громадян), а також відносини власності, право власності, що належить конкретним особам (фізичним чи юридичним) відповідно.

У даному провадженні розмір завданої шкоди майну потерпілих не є вирішальним, як помилково вважає захисник, вказуючи на те, що ОСОБА_6 вжив заходів до її відшкодування.

Верховний Суд у своїх рішеннях вказував на те, що при диференціації кримінальної відповідальності за умисне знищення або пошкодження чужого майна у випадку вчинення відповідного злочину шляхом підпалу, вибуху чи іншим загально небезпечним способом обов`язковою характеристикою є не наслідки, а «загально небезпечний спосіб знищення або пошкодження». Спосіб знищення пріоритетний, оскільки основним аргументом на його користь є більш вагома соціальна значущість (суспільна небезпека) способу знищення або пошкодження чужого майна порівняно із шкодою, яка завдана унаслідок вчинених дій.

Отже, у даному випадку, при визначенні виду примусового заходу медичного характеру колегія суддів звертає увагу не на поведінку особи після вчинення суспільно небезпечних дій, що без сумніву є важливим фактором, але не впливає на вид примусового заходу медичного характеру, адже особа не усвідомлювала вчинених ним дій, а приймає до уваги спосіб вчинених цих дій, їх суспільну небезпеку, кількість постраждалих осіб та майна, використані знаряддя вчинення суспільно- небезпечних дій, а також наслідки,які наступили та які могли наступити.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу, що суспільно небезпечні діяння ОСОБА_6 були вчинені в денний час, в квартирі, до якої останній вибивав двері, в якій знаходилися діти, в тому числі й малолітня дитина, а також особа похилого віку. При цьому, ОСОБА_6 використовувались різні предмети для вибивання дверей, як то металева гантеля, предмет зовні схожий на ніж, предмет зовні схожий на сокиру та металевий лом.

Тобто, ОСОБА_6 використовувались небезпечні предмети, які могли бути ним використані й проти осіб, які перебували у квартирі, якби він зміг зламати двері.

З балкону однієї з квартир ОСОБА_6 скинув скляну баку з консервацією на дах службового автомобіля патрульної поліції, яку пошкодив.

Більш того, підпал тюлі, як про це вказує захисник, як на незначне правопорушення, спричинив значні пошкодження майна, а у разі якби вогонь не зупинили, могли постраждати значно більша кількість майна та мешканців будинку. Ці суспільно небезпечні діяння були ОСОБА_6 вчинені також в денний час, в тому ж багатоквартирному будинку, двері до однієї з квартир якого він вибивав за кілька годин до цього, унаслідок підпалу постраждали дві квартири.

Так, з протоколу огляду місця події від 06 квітня 2025 року та фото таблицею до нього встановлено, що на ділянці місцевості, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 , поблизу під`їзду №4, під вікнами наявне пожежне сміття.

На другому поверсі вказаного під`їзду праворуч наявна квартира АДРЕСА_7 , при вході до якої наявний характерний запах сирості. У кімнаті №1 наявний балкон, у кімнаті наявні промоклі стіни між балконом та кімнатою.

На третьому поверсі праворуч наявна квартира АДРЕСА_5 , у якій наявні фрагменти штукатурки, речі з нашаруванням кіптяви. У кімнаті №1 вказаної квартири виявлено та вилучено металевий лом, в кімнаті наявний характерний запах гарі. Навпроти вказаної кімнати наявна кімната АДРЕСА_8 , у якій наявний балкон, балконна рама повністю вигоріла, на балконі на підлозі наявне пожежне сміття, котре вилучено. У кімнаті та на балконі наявний характерний запах гарі. При вході до вказаної кімнати виявлено та вилучено саперну лопату, яку вилучено.

При вході на 4 поверх наявна квартира АДРЕСА_9 . На балконі кімнати №1 вказаної квартири наявні пошкодження у вигляді тріщин на вікнах та згоріла пластикова обшивка (вагонка), наявне пошкодження у вигляді обгорання балконної рами ззовні.

При вході на 5 поверх ліворуч наявна квартира АДРЕСА_10 . Вхідні двері до вказаної квартири мають пошкодження у вигляді виламаного фрагменту дверей (дерев`яних) та ліворуч від виламаного фрагменту дверей наявне пошкодження у вигляді сколу дерева. На наступних дерев`яних дверях наявні пошкодження у вигляді вм`ятин довжиною 3 см. У кількості 12 таких пошкоджень та хаотичні сколи. Також наявні пошкодження дверної рами. Біля вказаних дверей наявний вказаний фрагмент дверей (фільонка), який вилучено.

Надалі в ході огляду було оглянуто наступний об`єкт під`їзд №5 вказаного будинку. На третьому поверсі вказаного під`їзду ліворуч знаходить квартира АДРЕСА_4 . У кімнаті №1 вказаної квартири наявний балкон, на лівій стінці якого наявне пошкодження у вигляді поплавленого незначною мірою оздоблення стіни. Також наявне незначне пошкодження вікна, що знаходиться впритул суміжної стіни до місця події, а саме квартири АДРЕСА_5 (4 під`їзд).

З акту про пожежу від 06 квітня 2025 року убачається, що місцем виникнення пожежі у будинку АДРЕСА_6 є балкон квартири АДРЕСА_5 . Очевидцем (свідком) пожежі був ОСОБА_16 , мешканець квартири АДРЕСА_9 , який пояснив, що ОСОБА_6 піднявся на 5 поверх і почав вибивати двері в квартиру. Після того пішов у квартиру АДРЕСА_5 і зачинився, коли приїхали поліцейські, то не відчиняв їм. Потім він відчув запах диму і побачив, що горить балкон, почав сам відрами з водою гасити пожежу.

Аналіз вказаних відомостей підтверджує надмірно високий рівень суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_6 діянь, який не знижується навіть не зважаючи на його поведінку під час досудового розслідування та повне відшкодування завданих потерпілим збитків, адже від його дій могли наступити значно гірші наслідки, вогонь не поширився виключно тому, що пожежу виявив свідок та вжив заходів щодо її гасіння.

Звертає увагу колегія суддів також на кількість вчинених ОСОБА_6 суспільно небезпечних діянь, які були ним вчинені в короткий проміжок часу та в один день. При тому, що навіть приїзд працівників поліції не вплинув на поведінку ОСОБА_6 , який пошкодив патрульний автомобіль, тобто не зважив на те, що перед ним представники правоохоронного органу, вимогам якого він мав підкоритися. Навпаки, він вчинив хуліганські дії, кинувши банку на дах службового автомобіля, а через кілька годин після цього вчинив підвал, внаслідок якого постраждали квартири у двох під`їздах.

З огляду на це, колегія суддів констатує, що ОСОБА_6 становить підвищену суспільну небезпеку, навіть без врахування висновку судово-психіатричного експерта.

Разом із тим, з висновку судово-психіатричного експерта №276 від 03 липня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за своїм психічним станом на періоди, до яких відносяться кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він підозрюється, був позбавлений здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У ОСОБА_6 на теперішній час порушена здатність правильно сприймати обставини, які мають значення для даного кримінального провадження та давати про них правильні свідчення.

ОСОБА_6 на теперішній час виявляє ознаки гострого шизофреподібного розладу (F23.2 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10 перегляду).

ОСОБА_6 за його психічним станом на теперішній час, показане застосування примусових заходів медичного характеру з поміщенням в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь.

Крім того, під час проведення експертизи було встановлено, що ОСОБА_6 вживає наркотичні засоби з 20 років, останній раз підтвердив вживання синтетичних солей в день госпіталізації, тобто в день вчинення ним суспільно небезпечних діянь. Під час перебування у лікувальному закладі був метушливий, намагався триматись біля вхідних дверей, просив зустрічі з матір`ю, але на побаченні з нею був збуджений та агресивний. Зазначено, що лікування приймав неохоче, сперечався, на час виписки критика формальна.

У ході експертного дослідження встановлено, що ОСОБА_6 фактично протиправність своїх дій розуміє формально і суперечливо, емоційно неадекватний, безтурботний, дещо афективно напружений, критика до свого стану і правової ситуації, що сталася, значно порушена. В ході обстеження у під експертного виявлені ознаки домінування порушень афективно-вольової сфери (особистісної критичності), з елементами порушення в сфері розумової діяльності у вигляді різноплановості, елементами зісковзування, резонерськими тенденціями при відносно більшій збереженості формальної сторони інтелекту.

У ОСОБА_6 експертом виявлені розлади з боку мислення, емоційно-вольової сфери, омани сприйняття та імпульсивність в анамнезі, при значному порушенні критики до свого стану і правової ситуації, що склалася.

За психічним станом ОСОБА_6 показане застосування примусових заходів медичного характеру з поміщенням в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь.

Будь-яких сумнівів в об`єктивності та достовірності вказаного висновку судово-психіатричної експертизи, який складений судово-психіатричним експертом, попередженими про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Висновок експерта в частині виду примусових заходів медичного характеру, якщо експертом визначений такий вид примусових заходів, має для суду рекомендаційний характер і лише суд, ураховуючи характер і тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, застосовує певний вид примусового заходу, таке право суду віднесено до його дискреційних повноважень, як і при вирішенні питання щодо міри покарання, яку належить визначити особі, визнаній винною у вчиненні кримінального правопорушення.

Наведене узгоджується із положенням п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України, згідно з яким під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру саме суд, у разі застосування таких заходів, має визначити їх вид, це не віднесено до компетенції експертів.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що при прийняті рішення про застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру, судом першої інстанції належним чином враховані показання особи, щодо якої подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, зібрані у кримінальному провадженні докази, а також характер та тяжкість наявного психічного захворювання, ступеня небезпечності хворого для себе та інших осіб, а також тяжкості вчинених суспільно небезпечних діянь, у тому числі загально небезпечним способом, та думка експерта-психіатра стосовно необхідності застосування примусових заходів медичного характеру, а відтак погоджується з висновками суду, що ОСОБА_6 за своїм психічним станом та характером вчинених ним суспільно небезпечних діянь становить небезпеку для суспільства та, відповідно до вимог ч. 5 ст. 94 КК України, потребує госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

При цьому, варто відзначити, що відповідно до ст. 51 КК України, примусові заходи медичного характеру не входять до системи покарань, відтак вони не є видами покарання, а є заходами кримінально-правового характеру.

Порядок застосування цих заходів свідчить про відсутність у них карального потенціалу і вони не переслідують мети кари за вчинене, а основне їх призначення вбачається в усуненні умов, що сприяли вчиненню суспільно небезпечного діяння.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом щодо ОСОБА_6 судом не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та кримінального закону, а відтак, прийняте судом першої інстанції рішення є правильним, у зв`язку з чим, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, з мотивів, наведених у апеляційних скаргах, немає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_8 та законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2025 року про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19