ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/378/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2026 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000177, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 грудня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

3 лютого 2026 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшло вказане вище клопотання.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 3 лютого 2026 року клопотання передано судді ОСОБА_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.10.2024 року було задоволено клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , в межах кримінального провадження № 0000177 внесене до ЄРДР 28.12.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. ОСОБА_4 про наявність даної ухвали стало відомо після звернення до приватного нотаріуса з метою реєстрації права власності на належну їй квартиру АДРЕСА_1 . Для участі у судове засідання до Дарницького районного суду м. Києва її не викликали, копію ухвали суду на її адресу направлено не було. ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 , на яку ухвалою суду було накладено арешт. Її право власності на квартиру підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав №435/к від 10.05.2018 року та договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 10.05.2018 року. ОСОБА_6 як особі, яка звернулася з заявою про злочин, було відомо про те, що саме ОСОБА_4 є власником даної квартири. Так, ОСОБА_6 , у вересні 2022 року зверталася до Дарницького районного суду м. Києва з цивільними позовами, в яких просила визнати договір купівлі-продажу майнових прав №435/к від 10.05.2018 року та договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 10.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , зареєстрованого в реєстрі за № 575 - недійсними. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року (справа № 753/10288/22) позовні вимоги ОСОБА_6 було залишено без задоволення. Дане рішення суду було залишено без змін судам апеляційної та касаційної інстанцій та набуло законної сили. Таким чином, судами трьох інстанцій не було виявлено та не встановлено порушень ОСОБА_6 при укладанні даних договорів. Обставини, які встановлені рішеннями судів, вказують на прозорість даних угод та відсутність можливого складу кримінального правопорушення. ОСОБА_4 придбала майно на законних підставах, між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав за №435/К на підставі проведення електронних торгів, що підтверджується протоколом електронних торгів №UA-EA2018-02-28- 000349-а від 20.04.2018 року. Як вбачається з матеріалів справи, відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР ще в грудні 2021 року, і до 2024 року жодних слідчих дій в справі здійснено не було, крім допиту самої заявниці, та після звернення з адвокатським запитом, в 2025 році було також допитано саму ОСОБА_4 в якості свідка. Просила звернути увагу на те, що питання про накладання арешту на дане майно не ставилось достатньо тривалий період - майже 3 роки, хоча обставини з 2021 року по 2024 рік не змінилися, і лише після скасування державної реєстрації прав на квартиру судовим рішенням, з метою унеможливити ОСОБА_4 повторно здійснити реєстрацію своїх законних прав на нерухоме майно, прокурор звернувся з клопотанням про накладання арешту. Обставини законності та оплатності придбання ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.05.2023 року, постановою Київського апеляційного суду від 23.01.2024 року та постановою Верховного Суду від 29.05.2024 року в справі № 753/10288/22. Також, звернула увагу суду на той факт, що відомості про кримінальне провадження були внесені до ЄРДР 28.12.2021 року, тобто більш ніж 5 років тому. За цей період жодній особі не було оголошено підозру, майже ніяких слідчих дій в справі не здійснювалося. Просила клопотання задовольнити та скасувати арешт нерухомого майна.

У судове засідання 6 лютого 2026 року заявниця та прокурор не з`явились, від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання за її відсутності. Судом було відкладено розгляд клопотання на 11 лютого 2026 року.

У судовому засіданні 11 лютого 2026 року представник заявника підтримала доводи клопотання в повному обсязі та просила клопотання задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв до суду не подавав, надав матеріали кримінального провадження № 0000177.

Враховуючи подану прокурором раніше заяву про розгляд клопотання за її відсутності, з огляду на те, що неявка прокурора не перешкоджає розгляду такого клопотання, враховуючи думку представника заявника, яка не заперечувала проти розгляду клопотання за відсутності прокурора, слідчий суддя ухвалив проводити розгляд клопотання у відсутність прокурора.

Вивчивши клопотання про скасування арешту майна, доводи щодо наявності підстав для скасування арешту, додані до нього докази, заслухавши пояснення адвоката, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000177, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР за №0000177 від 28 грудня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 28 грудня 2021 року до Дарницької окружної прокуратури міста Києва на виконання надійшла ухвала слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року щодо зобов`язання внести відомості в ЄРДР на підставі заяви 17 грудня 2021 року, поданої ОСОБА_6 .

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні допитано в якості потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила, що ОСОБА_8 та вона, перебуваючи з 2007-го року у шлюбі, вирішили в інтересах сім`ї придбати власне житло. Не маючи достатньо власних грошових коштів для цього, подружжя вирішило взяти кредит на придбання квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим було укладено кредитний договір на суму 228 700 доларів США між ОСОБА_9 та ВАТ «Сведбанк».

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, подружжя передало придбану квартиру в іпотеку та відповідний договір був підписаний між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_9 , ОСОБА_6 виступила в якості майнового поручителя по кредиту.

Веденням справ по залученому кредиту (підписання відповідних документів, ведення переговорів, контроль за здійснення розрахунків, перерахування грошових коштів, тощо) у подружжі займався ОСОБА_10 . Саме в нього зберігалися усі документи з цього питання. ОСОБА_6 теж певний час вникала в усі питання, надавала необхідні згоди іншого з подружжя на відповідні правочини (на залучення кредиту, на іпотеку, тощо), проте, наразі, доступу до документів в неї немає.

Оскільки кредит був валютним, на певному етапі виникли проблеми з його погашенням (платежі за кредитним договором здійснювалися до травня 2015 року). Сума боргу накопичувалася. Аж поки у самого банку не почалися фінансові проблеми і банк повідомив ОСОБА_11 про свій намір реалізувати право вимоги за кредитним договором на відкритих торгах (аукціоні). Заборгованість за кредитним договором було визначено у сумі 7 591 372,68 гривень. ОСОБА_12 розповів про повідомлення банку ОСОБА_6 та відзначив, що це дуже вдала нагода погасити свої борги за кредитом із значним дисконтом.

ОСОБА_12 запропонував вирішити вищезазначене питання наступним чином. Він повідомив, що домовився зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , що вона викупить на аукціоні право вимоги до них за кредитним договором та стане «номінально» іпотекодержателем їх квартири, але вимоги по кредиту в подальшому ніколи не буде пред`являти до подружжя. Грошових коштів, які не вистачало у подружжя для участі в аукціоні, оскільки мати-пенсіонерка також не мала достатніх заощаджень та джерел доходу, які б дозволили викупити право вимоги (навіть із дисконтом), ОСОБА_13 та ОСОБА_6 позичили у спільних знайомих, а також ОСОБА_6 надала власні заощадження.

Таким чином, з урахуванням накопичень подружжям, загалом було зібрано 57 949,41 доларів США, що становило в еквіваленті 1 518 274,54 гривень, тобто суму, за яку було викуплено право вимоги за кредитним договором. Набувачем права вимоги, як і планувалося, стала мати ОСОБА_14 . Отже, ОСОБА_4 (мати ОСОБА_8 ) взагалі не витрачала власних коштів на покупку права вимоги (не брала таких коштів також у борг у банку чи у власних друзів).

Після закінчення формальностей, пов`язаних із переоформленням права вимоги та пов`язаних із ним інших зобов`язань на нового кредитора, ОСОБА_12 проінформував ОСОБА_6 про успішне переоформлення кредиту та показав лист, підписаний його матір`ю, що свідчив про відсутність у неї, як нового позикодавця, претензій майнового характеру, проте цей лист він згодом знищив.

17 травня 2018 року обтяження на дану квартиру було припинено, що свідчить про те, що ОСОБА_15 не мала жодних претензій щодо даного майна, а фактичними власниками квартири стали ОСОБА_6 та ОСОБА_12 із часткою по 1/2 кожному.

Приблизно з осені 2020 року шлюбно-сімейні відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 були припинені, хоча формально шлюб не був розірваний.

У цей час ОСОБА_12 із своєю матір`ю ОСОБА_4 вирішили привласнити квартиру, 1/2 якої є єдиною власністю ОСОБА_6 , в якій вона зареєстрована, а також малолітня дитина подружжя.

З метою реалізації свого плану, останні подали позовну заяву до Дарницького районного суду м. Києва, в якій просили визнати право власності на квартиру за ОСОБА_4 (звернення стягнення на предмет іпотеки). Про існування зазначеного позову ОСОБА_6 не знала, хоча проживала із ОСОБА_9 в одній квартирі.

17 вересня 2021 року ОСОБА_12 та ОСОБА_15 звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва ОСОБА_16 , яка здійснила перереєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_4 , не повідомивши ОСОБА_6

17 травня 2023 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 , №60509905 від 22 вересня 2021 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 стосовно державної реєстрації предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого квартиру АДРЕСА_1 було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

04 жовтня 2024 року прокурор Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), відомості щодо власника якої в інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні, із забороною відчуження, розпорядження та вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаного об`єкту нерухомого майна.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном, та вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаної квартири, без позбавлення права користування вказаним майном.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 залишено без задоволення, ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року залишено без змін.

Як вбачається з ухвали про накладення арешту на нерухоме майно, накладаючи арешт слідчим суддею Дарницького районного суду м. Києва було враховано наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження прав власника майна завданнями кримінального провадження, обставини вчинення кримінального правопорушення, а також вид нерухомого майна, його стан на час розгляду клопотання. Крім того, враховано, що вказана квартира може бути об`єктом кримінально протиправних дій, а отже відповідає критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, враховано правову підставу для арешту майна, а також ухвалено відповідне рішення з метою об`єктивного всебічного досудового розслідування та необхідності встановлення обставин скоєння злочину.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом частини шостої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Таким чином, посилання адвоката на те, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 , на яку ухвалою суду було накладено арешт, що підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав №435/к від 10 травня 2018 року та договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 10 травня 2018 року; судами трьох інстанцій не було виявлено та не встановлено порушень ОСОБА_6 укладенням зазначених договорів, обставини, які встановлені рішеннями судів, вказують на прозорість даних угод та відсутність можливого складу кримінального правопорушення; ОСОБА_4 придбала майно на законних підставах, між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав за №435/К на підставі проведення електронних торгів, що підтверджується протоколом електронних торгів №UA-ЕА-2018-02-28-000349-а від 20 квітня 2018 року; суд першої інстанції, встановивши, що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо власника вказаної у клопотанні прокурора квартири на даний час відсутні, помилково не взяв до уваги той факт, що скасування державної реєстрації не породжує факту позбавлення ОСОБА_4 встановленого за нею права власності на підставі договорів та рішень судів - права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що саме накладення арешту судом є наслідком неможливості з боку ОСОБА_4 зареєструвати та внести в подальшому відомості про свої майнові права, як власника квартири, до державного реєстру речових прав на нерухоме майно; у той же час обставини законності та оплатності придбання ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 підтверджуються рішеннями судів у справі №753/10288/22, не заслуговують на увагу суду з огляду на те, що питання законності набуття права власності на квартиру підлягає встановленню і перевірці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Перевірка наведених адвокатом обставин, збір доказів на їх підтвердження або спростування і є метою проведення подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000177 від 28 грудня 2021 року.

Доводи адвоката, що згідно матеріалів справи відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР ще у грудні 2021 року та до 2024 року жодних слідчих дій здійснено не було, окрім допиту самої заявниці, та не ставилось питання про накладення арешту на дане майно, хоча обставини з 2021 року по 2024 рік не змінились, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вказана квартира відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, оскільки може бути об`єктом кримінально протиправних дій, враховуючи правову підставу для арешту майна, а також з метою об`єктивного всебічного досудового розслідування та необхідності встановлення обставин скоєння злочину, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, адвокатом не надано.

Незастосування у даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

На час розгляду цього клопотання досудове розслідування у справі не завершено, будь-якого рішення, відповідно до приписів статті 283 КПК України органом досудового розслідування у провадженні не прийнято.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ст. 132 КПК України).

Відповідно до статті 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити зокрема питання - що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи викладене, з огляду на мету, з якою вживались слідчим суддею заходи забезпечення кримінального провадження, з огляду на доводи адвоката, зазначені у цьому клопотанні як підстави для скасування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майном. Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, не встановлено, у зв`язку із цим, слідчий суддя доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про скасування арешту майна.

Керуючись статтями 98, 131, 132, 167-168, 170-173 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_17 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 18 лютого 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1