Справа № 481/310/26
Провадж.№ 1-кс/481/103/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 року

Слідчий суддя Новобузького районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання т.в.о. начальника СВ відділення поліції №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060 від 10.03.2026 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Казанка, Казанківського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, відповідно до ст.89 КК України вважається таким, що раніше не судимий, не маючого зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.5 ч. 2 ст. 115 КК України,

Установив :

11.03.2026 року до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшло клопотання т.в.о. начальника СВ ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000060 від 10.03.2026 року.

Клопотання обґрунтоване тим що, у провадженні СВ ВП № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.03.2026 за № 0000060 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.03.2026, близько 19:40 години, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на автомобілі марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_8 , приїхали до домоволодіння свого знайомого ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , де останній перебував на території господарчого подвір`я, розташованого позаду будинку. Припаркувавши автомобіль біля огородженої території господарчого подвір`я домоволодіння, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вийшли з автомобіля, при цьому, ОСОБА_7 залишився біля автомобіля, а ОСОБА_8 підійшов до огорожі домоволодіння (у виді сітки «рабиця»). Перебуваючи біля території вказаного домоволодіння, зазначені особи почали поводили себе грубо, нахабно, гучно, чим заважали родині ОСОБА_4 відпочивати, на зауваження не реагували. У зв`язку з цим, між ОСОБА_4 , який перебував на території господарчого подвір`я, та ОСОБА_7 , який перебував біля автомобіля за територією даного домоволодіння (за огорожею у виді сітки «рабиця»), на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин відбулася словесна сварка, в ході якої у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_7 .

Так, 09.03.2026 близько 19:50 години ОСОБА_4 , перебуваючи на території господарчого подвір`я, що розташоване за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою реалізації злочинного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_7 , дістав з речового ящика, що влаштований у скутері, який знаходився на цьому ж господарчому подвір`ї, вибуховий пристрій - гранату, вид якої встановлюється, після чого, з метою привести її в дію, вирвав кільце з гранати, яку тримав в руці, та, діючи умисно, маючи на меті та бажаючи настання наслідків у виді смерті ОСОБА_7 , діючи способом, небезпечним для життя багатьох осіб, усвідомлюючи, що на близькій відстані від ОСОБА_7 перебуває ОСОБА_8 та внаслідок його дій може бути створена загроза життю та здоров`ю останнього, ОСОБА_4 кинув зазначений вибуховий пристрій в напрямку ОСОБА_7 , який перебував за парканом поряд з припаркованим автомобілем марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті чого стався вибух.

Внаслідок розриву вибухового пристрою постраждав ОСОБА_7 , отримавши тілесні ушкодження у виді уламкового поранення лівого плеча та правої ноги, голови ліворуч.

Окрім того, внаслідок розриву вибухового пристрою пошкоджено автомобіль марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_4 з незалежних від його волі обставин, не зміг довести свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті іншій людині, до кінця.

10.03.2026 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 10.03.2026 останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.5 ч. 2 ст. 115 КК України.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, з метою запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, спробам незаконного впливу на свідків та потерпілого, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий ініціював застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 з посиланням на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а також на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.1, п.3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, просив задовольнити клопотання слідчого.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід,у вигляді домашнього арешту. Пояснив, що вину у вчиненні злочину він визнає в тій частині, що дійсно вчинив такі дії. Однак наміру убивати він не мав, а лише хотів захиститися від неправомірних дій самого потерпілого та ОСОБА_8 , який є його родичем і з яким у нього неприязні стосунки. Саме ОСОБА_8 і ОСОБА_7 почали від нього вимагати вчинення протиправних дій пов`язаних з наркотиками, однак підозрюваний не погоджувався за що по ньому було кинуто камінь який потрапив в голову і наніс тілесне ушкодження. Крім того, підозрюваний пояснив, що він проживає разом із матір`ю та вітчимом, який вчиняє домашнє насилля відносно дружини, а підозрюваний єдиний, хто її може захистити. Також ОСОБА_4 пояснив, що він має намір одружитись, створити сім`ю і його дівчина на разі перебуває на другому місяці вагітності.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив задовольнити клопотання частково, застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши доводи прокурора, пояснення підозрюваного, його захисника та перевіривши матеріали кримінального провадження, прихожу такого висновку.

Згідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 п.5.ч.2 ст. 115 КК України, доведено наданими слідчим доказами кримінального провадження: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000060 від 10.03.2026 року, рапортом чергового ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області Макатьора від 09.03.2026 року, протокол огляду місця події від 10.03.2026 року, актом перевірки об`єктів на наявність вибухових матеріалів від 10.03.2026, протоколом проведення слідчого експерименту від 10.03.2026 із свідком ОСОБА_8 , вказують на встановлення слідчим події, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.5 ч.2 ст.115 КК України.

При цьому, на думку слідчого судді, прокурором доведено наявність ризиків, які на час розгляду клопотання, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Як встановлено в судовому засіданні, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 , може опосередковано вказувати на можливість, покинути останнім місця постійного проживання та можливість переховуватись від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, стороною захисту суду не надано переконливих доказів, окрім пояснень самого підозрюваного, що він має вагомі причини, як то вагітна дівчини та захист матері від неправомірних дій вітчима, які будуть стримуючим фактором для перебування за місцем свого проживання, тим самим мінімізують ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Разом із цим суду не надано переконливих доказів існування ризиків, передбачених п. 3 та п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме можливість незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, чи вчинення іншого кримінального провадження.

Так, наявність ризику, що підозрюваний може впливати на свідків у кримінальному провадженні завжди повинна бути підтверджена даними, що чітко вказують на психологічний чи то фізичний тиск і джерело такого доказу повинно бути безумовним. Це випливає з висновку, який міститься у рішенні «Москаленко проти України», в якому Європейський суд з прав людини вказав, що ризик того, що заявник примушуватиме свідків, потерпілих давати неправдиві показання, має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення - п. 5.ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 не дивлячись на суспільну небезпеку та наслідки вчинення ним даного кримінального правопорушення, небезпечним для життя багатьох осіб, перебуваючи на волі може вчинити інший злочин. Однак, таке твердження суперечить матеріалам кримінального провадження, практиці ЄСПЛ. Слідчому судді не надано доказів стійкості злочинної поведінки підозрюваного, і саме обґрунтування ризику є загальним.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного, його майновий стан та стан здоров`я.

Так ОСОБА_4 не працює, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, не має постійне місцем реєстрації, в силу ст. 89 КК України, є таким, що не має судимості.

Не зважаючи на його поведінку відразу після вчинення злочину, як зазначив захисник, що він маючи можливість покинути місце злочину не зробив цього, він підозрюється у закінченому замаху на умисне протиправне заподіянні смерті іншій особі, що є особливо тяжким злочином.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Відповідно до пункту 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховуючи матеріали справи, вищевикладене вказує на те, що інші більш м`які запобіжні заходи, а саме домашній арешт, на якому наполягає сторона захисту, на думку слідчого судді, не можуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки тяжкість злочину та санкція, яка за нього передбачена, можуть спричинити ухилення ОСОБА_4 від досудового розслідування та суду.

Враховуючи зазначене, саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою, на стійке переконання слідчого судді, відповідає меті забезпечення реалізації завдань кримінального провадження, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та зможе запобігти ризикам наявним та доведеним під час розгляду клопотання.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, вважає безпідставним визначення розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки злочин, у якому підозрюється ОСОБА_4 , спричинив тілесні ушкодження іншій людині.

Керуючись ст.176-178, 183, 194, 196, 197, 205, 369-372 КПК України, слідчий суддя

Постановив:

Клопотання т.в.о. начальника СВ відділення поліції №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Казанка, Казанківського району, Миколаївської області, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 п.5 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на тридцять днів, починаючи з моменту його затримання, тобто з 10 березня 2026 року 03:02 години до 08 квітня 2026 року 03:02 години включно.

У клопотанні захисника ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, відмовити.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному ОСОБА_4 , та надати для виконання начальнику ВП № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, прокурору, а також спрямувати до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора.

Строк дії ухвали до 08 квітня 2026 року, 03:02 години включно.

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.376 КПК України повний текст ухвали проголошений о 09:05 год. 16.03.2026 р. в залі судових засідань в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області.

Слідчий суддя