Cправа № 127/9988/26
Провадження № 1-кс/127/3988/26
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

26 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0001327 внесеного до ЄРДР 01 жовтня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в місті Лисичанськ, Луганської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло вищевказане клопотання старшого слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 ..

Клопотання мотивовано тим, що слідчим провадиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001327, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 жовтня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в ході розслідування якого виникла необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В ході розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, зарахованим до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 наказом командира (по стройовій частині) № 334 від 29.11.2024, відповідно до ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», набув статусу військовослужбовця, що проходить військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Згідно зі ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, ОСОБА_4 був зобов`язаний свято додержуватись Військової присяги, сумлінно виконувати військовий обов`язок, точно та вчасно виконувати накази командирів, та не допускати негідних учинків.

Водночас, 02.12.2024, перебуваючи у пункті розподілу військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), солдат ОСОБА_4 умисно, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби і до 01.10.2025 до військової частини не повернувся. За час його тривалої відсутності (майже 10 місяців) він обов`язки військової служби не виконував, приховував свою належність до військової служби та проводив час на власний розсуд, що завдало значної шкоди боєготовності частини та військовій дисципліні.

На підставі здобутих доказів, 02.10.2025 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (Самовільне залишення військової частини в умовах воєнного стану), за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Незважаючи на те, що після оголошення підозри орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та це клопотання було розглянуто за участі підозрюваного, слідчий суддя висловив довіру до ОСОБА_4 і звільнив його із зали суду.

Цей акт судової довіри мав слугувати гарантією сумлінної процесуальної поведінки підозрюваного та його обов`язку з`являтися за викликами слідчого та суду.

Проте, ОСОБА_4 продемонстрував себе як процесуально недобросовісний, негідний та несумлінний суб`єкт, який грубо знехтував довірою суду та ігнорує вимоги закону. Його поведінка свідчить про глибоку неповагу до органів правосуддя та військової дисципліни.

Факт злісного та свідомого ухилення підозрюваного підтверджується тим, що після звільнення із зали суду, підозрюваний систематично ігнорує виклики слідчого, не відповідає на телефонні дзвінки та повідомлення. За час, що минув після суду, він жодного разу не з`явився до органу досудового розслідування для проведення необхідних слідчих дій.

Надані ним відомості про фактичне місце проживання ( АДРЕСА_2 ) виявилися фіктивними. Опитана за цією адресою громадянка ОСОБА_7 повідомила, що їй невідомо, чому ОСОБА_4 вказав її адресу як свою, і підтвердила, що підозрюваний не має постійного місця проживання та його місцезнаходження невідоме.

Підозрюваний ОСОБА_4 свідомо зник після вручення повідомлення про підозру, розуміючи, що за скоєне йому загрожує тривалий термін позбавлення волі. Він вдався до активних дій, спрямованих на приховування від правосуддя.

Донедавна підозрюваний ОСОБА_4 перебував у офіційному розшуку, оголошеному Вінницьким РУП ГУНП у Вінницькій області, що є найбільш вагомою ознакою його процесуальної недобросовісності та умисного ухилення від органів досудового розслідування.

26.03.2026 у ході проведення розшукових заходів підозрюваний

ОСОБА_4 був виявлений та затриманий за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Кільцева, 34, працівниками ВКП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області. Після затримання він був примусово доставлений до Вінницького РУП для проведення подальших слідчих дій.

Факт затримання підозрюваного в іншому регіоні, за сотні кілометрів від місця проходження служби та заявленого місця проживання, остаточно підтверджує наявність та реальність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України:

1. Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду:

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі. Це створює потужний мотив для подальшого переховування.

Ризик переховування не є гіпотетичним він уже був реалізований підозрюваним. ОСОБА_4 тривалий час ігнорував виклики, не відповідав на засоби зв`язку та припинив з`являтися до органу розслідування, що змусило правоохоронні органи оголосити його в розшук.

Підозрюваний надав слідству завідомо неправдиві відомості про місце свого проживання, а саме: АДРЕСА_2 . Проведені перевірки встановили, що він там ніколи не проживав, а фактичне переховування у місті Кропивницький свідчить про ретельно сплановані дії з метою уникнення правосуддя.

2. Ризик перешкоджання встановленню істини:

Раніше слідчий суддя вже виявляв довіру до ОСОБА_4 , звільнивши його із зали суду під час розгляду попередніх клопотань. Однак підозрюваний грубо знехтував цим, продемонструвавши повну процесуальну недобросовісність.

Враховуючи стан війни, перебування особи, яка схильна до дезертирства та тривалого переховування, поза межами контролю правоохоронних органів створює загрозу розголошення відомостей, що становлять військову таємницю, що може зашкодити обороноздатності держави.

3. Ризик продовження кримінального правопорушення:

Тривале самовільне залишення частини та подальший розшук свідчать про стійку антисоціальну спрямованість особи та небажання виконувати конституційний обов`язок із захисту Батьківщини. Існує обґрунтована впевненість, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 продовжить ухилятися від військової служби.

Враховуючи вищевикладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів, тобто домашній арешт, особисте зобов`язання є неможливим і завідомо неефективним. Підозрюваний вже довів, що будь-який захід, не пов`язаний з фізичною ізоляцією, сприймається ним як можливість для чергової втечі.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 407410 КК України, слідчий суддя має право не визначати розмір застави.

Необхідність обрання запобіжного заходу саме без альтернативи застави обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 перебував у розшуку та був затриманий примусово. Він продемонстрував здатність легко змінювати місце перебування та приховувати свою особу. Визначення застави надасть підозрюваному легальну можливість вийти на волю та повторно зникнути, що повністю нівелює мету кримінального провадження та завдання правосуддя.

На підставі викладеного, лише тримання під вартою без права внесення застави забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та попередить його повторне ухилення від слідства.

Керуючись ст. 131, 132, 176-178, 183, 184, 194 КПК України та ст. 407 КК України, слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, слідчому судді пояснив, що по кримінальному провадженні існує ризик, зокрема те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, тому може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, чинити тиск на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що унеможливлює обрання йому менш суворого запобіжного заходу.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання слідчого, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Слідчий суддя, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Стаття 177 КПК України, передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 183 КПК України, передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Відповідно до вимог ст. 184 КПК України під час досудового розслідування слідством встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Зокрема слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, військовослужбовець, раніше не судимий.

Органом досудового розслідування обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, на теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення. Враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, особу підозрюваного, відсутність у нього соціально стримуючих факторів, тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При цьому, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_4 слідчий суддя не вбачає.

На час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України обґрунтована.

Прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та не можливим і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним в клопотанні ризикам, а тому дане клопотання слідчий суддя вважає обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, тому слідчий суддя вважає, що, з метою надання права на альтернативний вид запобіжного заходу, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, особи підозрюваного ОСОБА_4 , йому необхідно визначити заставу, яка буде гарантувати виконання останнім покладених на нього обов`язків.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176 178, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 309, 400 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою діє протягом 29 (двадцяти дев`яти) днів з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто до 21 години 40 хвилин 22 квітня 2026 року.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 22 квітня 2026 року.

Визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 133 120 (сто тридцять три тисячі сто двадцять) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі внесення застави на ОСОБА_4 будуть покладені наступні обов`язки:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Якщо ОСОБА_4 не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, в такому разі контроль за виконанням ухвали в частині виконання покладених на підозрюваного обов`язків покласти на слідчого, який провадить досудове розслідування кримінального провадження.

Строк дії обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави, визначити два місяці з моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, але в межах строку досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_8