СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/807/26
ун. № 759/9285/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, під час здійснення у відкритому судовому засіданні в залі суду підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000037 від 24.05.2021, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тбілісі, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України;

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпілий Київська міська рада,

захисники: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачена ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває вказане кримінальне провадження.

Під час підготовчого судового засідання прокурор подав клопотання, в якому просив накласти арешт на наступне майно:

-нежитлове приміщення - готельно-ресторанний комплекс, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності 42196575, загальною площею 1188.7 м2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та яке, згідно Інформаційної Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на праві власності належить ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною відчуження, розпорядження та вчинення відповідних реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна;

-земельну ділянку кадастровий номер :75:282:0004, загальна площа 0,512 га, яка знаходиться за адресою м. Київ, вул. Тулузи 3-Б, власником та законним користувачем якої є Київська міська рада із забороною відчуження, розпорядження та вчинення відповідних реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна.

Клопотання обґрунтоване тим, що відповідно до пред`явленого обвинувачення, органом досудового розслідування встановлено, що у ОСОБА_4 у невстановлений слідством час та місці, однак не пізніше ніж 24.11.2013, виник прямий умисел на самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка знаходиться в зоні санітарної охорони.

Реалізуючи вищезазначений умисел ОСОБА_4 , вже маючи у власності нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з технічним паспортом на об`єкт нерухомості, забудова під літерою «А» (готель), який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :75:282:0015, за адресою: м. Київ, вул. Тулузи, 3-Б, розуміючи, що безпосередньо поруч з вищезазначеною будівлею наявна земельна ділянка площею 0,512 га (кадастровий номер :75:282:0004), на якій відсутні будь-які забудови, нерухомість, інші об`єкти загального користування, тобто дана земельна ділянка з економічної та логістичної точки зору є підходящою для самовільного будівництва будівель та споруд, з цією метою вирішила самовільно зайняти зазначену земельну ділянку та знаходячись у невстановленому слідством місці та у невстановлений слідством час, однак не пізніше 24.11.2013, достовірно знаючи і усвідомлюючи, що земельна ділянка площею 0,512 га кадастровий номер :75:282:0004 по АДРЕСА_2 , знаходиться в зоні санітарної охорони та належить територіальній громаді м. Києва, достовірно знаючи, що рішенням Київської міської ради чи інших компетентних органів вказана земельна ділянка їй в орендне чи будь яке інше законне володіння, користування чи розпорядження не передавалась, не маючи жодних правових підстав на володіння чи користування вказаною земельною ділянкою, діючи всупереч вимогам ст.ст. 116-126 Земельного кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу їй у власність, або оренду зазначеної земельної ділянки, без відповідного рішення суду, що набрало законної сили, з метою експлуатації та використання корисних властивостей вказаної земельної ділянки, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету у подальшому незаконного збагачення за рахунок використання вказаної земельної ділянки шляхом експлуатації у подальшому самовільно збудованого нежитлового приміщення господарського призначення, з метою реалізації свого вищезазначеного злочинного наміру, уклала письмовий договір з громадянином ОСОБА_8 про спільну діяльність, метою якої було шляхом об`єднання майна та зусиль спільно діяти для досягнення наступної спільної мети - будівництва нерухомого об`єкту - нежитлової будівлі загальною площею 291,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 0,512 га, кадастровий номер :75:282:0004.

Продовжуючи реалізацію вищезазначеного умислу, ОСОБА_4 , самовільно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у проміжок часу з 24.11.2013 по 27.07.2020, не маючи будь-яких законних підстав самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,512 га, кадастровий номер :75:282:0004, за адресою: АДРЕСА_2 , а також виступала замовником та залучала невстановлені досудовим розслідуванням будівельні організації, в результаті чого у зазначений вище проміжок часу, а саме з 24.11.2013 по 27.07.2020 на вищевказаній земельній ділянці був збудований двоповерховий нерухомий об`єкт - нежитлова будівля загальною площею 291,8 кв.м. господарського призначення, згідно з технічним паспортом на об`єкт нерухомості, забудова під літерою «Б», при цьому фактично приєднавши зазначену будівлю до вже існуючої будівлі літера «А», шляхом будівництва коридору, який об`єднав другі поверхи обох забудов між собою. У подальшому, відповідно до замовлення ОСОБА_4 , останній було підготовлено та надано технічний паспорт (№330-27/07/20) на господарський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (готельно-ресторанний комплекс), який задокументував фактичне об`єднання двох окремих будівель в одне, після чого зазначений об`єкт нерухомості ОСОБА_4 почала використовувати у своїй господарській діяльності як готельно-ресторанний комплекс під назвою «Viktoriya Family». Таким чином, ОСОБА_4 протиправно самовільно без законних підстав зайняла частину земельної ділянки, кадастровий номер :75:282:0004, загальна площа 0,512 га, розміром 0,0406 га та незаконно збудувала на вказаній частині земельної ділянки будівлю - ресторанний комплекс.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що земельна ділянка площею 0,512 га кадастровий номер :75:282:0004 по АДРЕСА_2 , знаходиться в зоні санітарної охорони міської водопровідної мережі Д=400 мм: відстань від водопровідної мережі до прибудови становить близько 1,0-1,5 м. Згідно з вимогами ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та ДБН В.2.5-74:2013 «Водопостачання. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування» відстань по горизонталі (у світлі) від фундаментів будинків і споруд до водопроводу повинна бути не менше 5 м. Власнику готельно-ресторанного комплексу «Вікторія» надано припис про вжиття термінових заходів щодо звільнення санітарно-захисної смуги міської водопровідної мережі Д=400 мм. Водовідведення прибудови здійснюється до каналізації мережі Д=200 мм від житлового будинку АДРЕСА_2 . Однак, каналізаційна мережа від прибудови в експлуатацію не здавалась.

Крім того, відповідно до Акту № 21-0027-08 перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.09.2021 встановлено, що згідно подання Департаменту земельних ресурсів, рішення щодо передачі зазначеної земельної ділянки у користування (власність) Київська міська рада не приймала. В міському земельному кадастрі інформація щодо державної реєстрації речових прав на вказану земельну ділянку відсутня. Так, в ході вказаної перевірки виявлено порушення щодо використання вказаної земельної ділянки без документів, передбачених ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Також, згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2021 (справа №759/17450/14-ц), встановлено відсутність будь-яких належних та допустимих доказів того, що будівництво спірного об`єкта нерухомості здійснено з дозволу відповідного органу контролю на виконання будівельних робіт із затвердженням відповідної проектної документації та ураховуючи відсутність належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка, на якій збудовано спірне майно, у передбаченому законом порядку була надана ОСОБА_4 у власність або користування, обґрунтовано вважав, що спірний об`єкт є самочинним будівництвом.

Посилаючись на необхідність забезпечення збереження речових доказів, прокурор просив накласти арешт на готельно-ресторанний комплекс та земельну ділянку.

В підготовчому судовому засідання прокурор зазначив, що він підтримує своє клопотання в частині накладення арешту на готельно-ресторанний комплекс з підстав, зазначених у клопотанні. Щодо вимог про накладення арешту на земельну ділянку, прокурор їх не підтримав, зазначивши, що після направлення до суду клопотання про накладення арешту на майно йому стало відомо, що кадастровий номер земельної ділянки, на яку він просив накласти арешт, змінився. Крім того, в порядку цивільного судочинства вже накладено арешт на цю земельну ділянку.

Представник потерпілого - Київської міської ради надіслав до суду клопотання, в якому просив задовольнити клопотання прокурора в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_5 , з думкою якого погодилася обвинувачена ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення клопотання з мотивів недоведення стороною обвинувачення того, що нерухоме майно є доказом у даному кримінальному провадженні. Разом з тим, захисник зазначив, що під час здійснення досудового розслідування ухвала про накладення арешту на готельно-ресторанний комплекс слідчим суддею не постановлялася. Також захисник зазначив, що він одночасно представляє інтереси ОСОБА_7 , який є власником готельно-ресторанного комплексу. За словами захисника, власник майна не має наміру його відчужувати, однак заперечує проти задоволення клопотання про накладення арешту на майно з огляду на необхідність дотримання при вирішенні цього питання «юридичної чистоти».

Заслухавши учасників судового провадження та дослідивши додані до клопотання документи, суд дійшов наступних висновків.

За приписами ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходом забезпечення кримінального провадження є, серед іншого, арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У таких випадках, відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майнасуд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

За даними обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 4 ст. 197-1 КК України в тому, що вона вчинила протиправні дії з самовільного будівництва за адресою: м. Київ, вул. Тулузи, 3-Б, на самовільно зайнятій земельній ділянці, кадастровий номер :75:282:0004, яка знаходиться в зоні санітарної охорони.

З технічного паспорту, виготовленого на замовлення ОСОБА_4 27.07.2020, готельно-ресторанний комплекс, розташований за адресою: м. Київ, вул. Тулузи, 3-Б, складається з 92 приміщень загальною площею 1188,7 м2, що містяться у підвальній частині, на поверсі І та поверсі ІІ.

Постановою слідчого від 06.08.2021 зазначений готельно-ресторанний комплекс визнано речовим доказом у даному кримінальному провадження.

За визначенням ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За даними Інформаційної Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, готельно-ресторанний комплекс, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності 42196575, загальною площею 1188,7 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на праві власності належить ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Не стверджуючи про доведеність чи недоведеність обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_4 , при вирішенні клопотання судом враховується, що фактичні дані щодо обставин будівництва та фактичного розміщення об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Тулузи 3-Б, переміщення якого з зайнятої земельної є неможливим без його знецінення, підлягають встановленню під час розгляду кримінального провадження, готельно-ресторанний комплекс, розміщений за вказаною адресою, є матеріальним об`єктом, який, за обставин, викладених в обвинувальному акті, зберігає сліди вчинення кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, тобто є доказом в розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України. Вказані обставини, в силу положень ч. 3 ст. 170 КПК України, є підставою для накладення арешту на майно.

Суд також враховує, що у клопотанні прокурора не ставиться питання про обмеження власника готельно-ресторанного комплексу у правомочності користуватися нерухомим майном, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речового доказу не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної його діяльності, що відповідає приписам ч. 4 ст. 173 КПК України.

Відтак, підлягає задоволенню клопотання прокурора в частині накладення арешту на готельно-ресторанний комплекс.

Разом з тим, судом враховуються положення ч. 1 ст. 22 КПК України, відповідно до яких кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених КПК України, про що зазначено у ч. 1 ст. 26 КПК України.

За приписами ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Виходячи з принципів змагальності та диспозитивності кримінального процесу, визначених ст. 22, 26 КПК України, враховуючи, що прокурор не підтримав своє клопотання в частині накладення арешту на земельну ділянку, суд дійшов висновку, що в цій частині клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 22, 26, 98, 130, 131, 170-173, 175, 315, 372, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про накладення арешту на майно - задовольнити частково.

Накласти арешт з забороною розпоряджатися та відчужувати на нежитлове приміщення - готельно-ресторанний комплекс, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності 42196575, загальною площею 1188,7 м2, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Тулузи 3-Б, яке за даними Інформаційної Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на праві власності належить ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В іншій частині відмовити прокурору в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Копію ухвали негайно вручити власникам арештованого майна та прокурору. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали її копію надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після постановлення ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 03 березня 2026 року.

Суддя ОСОБА_9