ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7563/25 Номер провадження 11-кп/814/959/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора потерпілих захисника обвинуваченого представника цивільного відповідача ПАТ «НАСК ОРАНТА» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 червня 2025 року за №0000811, за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» - ОСОБА_11 , на вирок Київського районного суду м. Полтава від 31 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування: матеріальної шкоди - 157 500 гривень; шкоди, заподіяної життю та здоров`ю 878 гривень 26 копійок; моральної шкоди 87 гривень 83 копійки, відмовлено в задоволенні цивільного позову в іншій частині.

Стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування: шкоди, заподіяної життю та здоров`ю 42 215 гривень 92 копійки; моральної шкоди 4 221 гривню 59 копійок, відмовлено в задоволенні цивільного позову в іншій частині.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування: матеріальної шкоди - 30 049 гривень; моральної шкоди 30 000 гривень, відмовлено в задоволенні цивільного позову в іншій частині.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 гривень, відмовлено в задоволенні цивільного позову в іншій частині.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 судові витрати за виконання звіту ФОП ОСОБА_12 у розмірі 12 800 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500 гривень.

Стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_7 7 500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 2 228 гривень 50 копійок судових витрат на залучення експерта.

Скасовано арешти, накладені ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 26 червня 2025 року у справі №554/9375/24, провадження №1-кс/554/8103/2025 та №1-кс/554/8102/2025.

Прийнято рішення щодо речових доказів, а саме ухвалено:

автомобіль «SHEVROLET AVEO», н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 - повернути власнику ОСОБА_7 ;

автомобіль «RENAULT CLIO», н.з. НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_13 - повернути власнику або користувачу ОСОБА_10 .

За вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за те, що він 23 червня 2025 року приблизно об 11 годині 48 хвилин, керуючи автомобілем «RENAULT CLIO», н.з. НОМЕР_3 , рухаючись по вул. Зіньківській в напрямку від пров. Заячого до вул. Соборності в м. Полтава, в порушення вимог п.16.6 ПДР України, виїхавши на регульоване перехрестя вул. Зіньківської та вул. Вокзальної на зелений сигнал світлофора, перед виконанням маневру повороту ліворуч до прилеглої території будинку №6 по вул. Зіньківській не переконався в безпечності виконуваного маневру, не зупиняючись, змінив напрямок свого руху ліворуч, виїхав, при цьому, на смугу зустрічного руху, не дав дорогу водію автомобіля «SHEVROLET AVEO», н.з. НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку - ОСОБА_7 , чим створив небезпеку для руху ОСОБА_7 та в подальшому вчинив із ним зіткнення. Унаслідок ДТП було спричинено: водієві автомобіля «SHEVROLET AVEO» ОСОБА_7 й пасажиру цього транспортного засобу ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПАТ «НАСК" ОРАНТА» - ОСОБА_11 , просить змінити вирок Київського районного суду м. Полтава від 31 жовтня 2025 року в частині вирішення цивільного позову й розподілу процесуальних витрат потерпілого ОСОБА_7 та стягнути з ПАТ «НАСК» ОРАНТА» на користь:

потерпілого ОСОБА_7 : 71 667 гривень 93 копійки в рахунок страхового відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу SHEVROLET AVEO», н.з. НОМЕР_1 , 878 гривень 26 копійок у рахунок страхової виплати за шкоду, заподіяну його здоров`ю (витрат на лікування), та 43 гривні 91 копійку в рахунок страхового відшкодування моральної шкоди;

потерпілої ОСОБА_8 : 42 215 гривень 92 копійки в рахунок страхової виплати за шкоду, заподіяну її здоров`ю (витрат на лікування та придбання комплекту слухового апарату), 2 110 гривень 80 копійок у рахунок страхового відшкодування моральної шкоди;

відмовити в задоволенні іншої частини вимог цивільного позову, пред`явлених до ПАТ «НАСК» ОРАНТА».

Свої вимоги представник мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: вимоги позовної заяви всупереч вимогам ч.3 ст.175 ЦПК України були заявлені та розглядалися в солідарному порядку; в первісній позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог від 23 вересня 2025 року не заявлялись вимоги про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_7 ; звіт про оцінку майна А 08/03, складений ФОП ОСОБА_12 , не відповідає вимогам законодавства, є неналежним і недопустимим доказом, оскільки: ФОП ОСОБА_12 не є експертом, цей звіт складений із порушенням порядку оцінки вартості, обсягу й підтвердження пошкоджень транспортного засобу «Shevrolet Aveo», н.з. НОМЕР_1 ; саме страховика уповноважено здійснювати визначення причин настання страхового випадку й розміру збитків, для чого страховиком залучаються його працівники, а також можуть залучатись аварійні комісари, експерти або юридичні особи, в штаті яких є аварійні комісари чи експерти; під час розгляду справи не виникало питання щодо надання доказів правомірності використання страховиком програмного комплексу «AUDATEX» для складання ремонтних калькуляцій; за відсутності будь-яких заперечень з боку потерпілого ОСОБА_7 щодо результатів технічних оглядів, проведених представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА», наявності його ( ОСОБА_7 ) згоди на визначення розміру заподіяного збитку цим страховиком, оцінка/експертиза пошкодженого автомобіля страховиком не замовлялась і визначення розміру заподіяного збитку здійснювалось у порядку положень «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року, га підставі ремонтної калькуляції №25-16-2043 від 15 вересня 2025 року, одержаної за допомогою програмного комплексу «AUDATEX» за результатами технічних оглядів, яку було безпідставно не враховано судом першої інстанції. Водночас апелянт посилається на те, що місцевим судом: незважаючи на вказані вище обставини, не ставилось на обговорення питання щодо призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи, що свідчить про неповноту судового розгляду; всупереч приписам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV стягнуто зі страхової компанії на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 10 %, а не 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю; в порушення вимог ст.118, ч.1 ст.124 КПК України стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 7 500 гривень у рахунок відшкодування процесуальних витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позицію представника страхової компанії на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, потерпілих, обвинуваченого та його захисника, які просили залишити без зміни оскаржуваний вирок, заперечивши проти доводів апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо: фактичних обставин вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху як особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні цього кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій; призначеного обвинуваченому покарання; вирішення цивільного позову в частині, пред`явленій до ОСОБА_14 , в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом приписів ст.ст.55, 124 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У ч.2 ст.127 КПК України визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що згідно з договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № від 22 жовтня 2024 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було застраховано автомобіль «Renault Clio», н.з. НОМЕР_3 . Цей договір розпочав свою дію (набрав чинності) з 23 жовтня 2024 року строком до 22 жовтня 2025 року, тобто на момент ДТП (23 червня 2025 року) був чинним. Тому ПАТ «НАСК «ОРАНТА» є належним співвідповідачем (т.2 а.п.16).

З 01 січня 2025 року введено в дію Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX та на підставі набрання чинності якого втратив чинність попередній Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV.

Відповідно до ч.6 Розділу VI (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами.

На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону.

Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV.

Оскільки договір страхування було укладено 22 жовтня 2024 року та він набрав чинності 23 жовтня 2024 року, тобто до введення в дію Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX, то щодо досліджуваних правовідносин у цій справі підлягають застосуванню положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, які діяли на час укладення вказаного вище договору й набарання ним чинності. Окрім того, зміни за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX щодо їх застосування до обставин, які є предметом розгляду в даному кримінальному провадженні, не покращують і не скасовують цивільну відповідальність особи.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю (в тому числі, моральну шкоду), майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176 цс 18) у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

За змістом названого вище поліса в разі настання страхового випадку ПАТ «НАСК «ОРАНТА» зобов`язалося здійснити виплату страхового відшкодування на одного потерпілого (особу, якій завдано шкоду) за шкоду, заподіяну: майну - 160 000 гривень; життю та здоров`ю - 320 000 гривень. Франшиза (сума, на яку зменшується страхове відшкодування) становить 2 500 гривень (т.2 а.п.16).

Доводи ж апеляційної скарги про неправильне вирішення місцевим судом цивільного позову в частині стягнення зі страхової компанії на користь потерпілого ОСОБА_7 майнової шкоди, пов`язаної зі знищенням транспортного засобу, позбавлені підстав.

За результатами розгляду кримінального провадження суд першої інстанції визнав доведеним і встановив те, що ДТП сталася з вини обвинуваченого, а саме те, що він 23 червня 2025 року приблизно об 11 годині 48 хвилин, керуючи автомобілем «Renault Clio», н.з. НОМЕР_3 , шляхом порушення вимог п.16.6 ПДР України вчинив ДТП із автомобілем Shevrolet Aveo», н.з. НОМЕР_1 , якому в результаті цього було спричинено механічні пошкодження, а його водієві ОСОБА_7 та пасажиру ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження. Відповідно зіткнення відбулося з вини ОСОБА_10 . Наведені вище обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження та не оспорюються учасниками судового провадження, в тому числі апелянтом.

Власником автомобіля «Shevrolet Aveo», н.з. НОМЕР_1 , є потерпілий ОСОБА_7 , що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу серії НОМЕР_5 (т.2 а.п.122).

Згідно зі ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до звіту про оцінку майна А 08/03 від 21 серпня 2025 року, здійсненого сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_12 , у результаті ДТП вартість відновлювального ремонту автомобіля «Shevrolet Aveo», н.з. НОМЕР_1 , становить 426 592 гривні. Ринкова вартість вказаного транспортного засобу станом на день ДТП (до його пошкодження) складає 324 085 гривень, а його вартість в аварійно-пошкодженому стані після ДТП - 136 536 гривень (т.1 а.п.84-124).

Тобто вартість відновлювального ремонту автомобіля «Shevrolet Aveo», н.з. НОМЕР_1 (426 592 гривні), є вищою, ніж вартість цього автомобіля станом на день ДТП (до його пошкодження) (324 085 гривень).

Отже, ремонт вказаного вище транспортного засобу є економічно необґрунтованим та він вважається фізично знищеним. Різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП становить 187 549 гривень (324 085 гривень (вартість до ДТП) - 136 536 гривень (вартість після ДТП)), а ліміт компенсування страховою компанією шкоди, заподіяної майну - 160 000 гривень, що свідчить про те, що розмір відшкодування страховиком майнової шкоди перевищує визначений у договорі страховий ліміт.

Тому місцевий суд правильно стягнув зі страхової компанії на користь ОСОБА_7 157 500 гривень у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої фізичним знищенням транспортного засобу, різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП у межах страхової суми, зазначеної в страховому полісі для компенсування цього виду шкоду, та з вирахуванням франшизи (160 000 гривень (ліміт страхового відшкодування) - 2 500 гривень (франшиза)).

При цьому, суд першої інстанції, вирішуючи цивільний позов, обґрунтовано врахував зазначений вище звіт про оцінку майна А 08/03 від 21 серпня 2025 року.

Наведений вище звіт про оцінку майна виконаний відповідно до законодавства, складений уповноваженою особою кваліфікованим, сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності аварійним комісаром-оцінювачем у відповідній сфері ОСОБА_12 , що підтверджується, зокрема, виданими йому: сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності №262/2024 від 03 червня 2024 року; кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача серії МФ №7435 від 20 лютого 2010 року; посвідченням про підвищення кваліфікації оцінювача серії МФ №8507-ПК від 18 січня 2023 року (т.1 а.п.95-96), через це відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV наданий ОСОБА_12 звіт про оцінку транспортного засобу А 08/03 від 21 серпня 2025 року є належним і допустимим засобом доказування визначених у цій нормі обставин, а посилання апелянта на те, що ОСОБА_12 не є експертом жодним чином не впливають на допустимість і належність звіту про оцінку майна, а також на можливість його використання при встановленні вказаних вище обставин.

Усупереч доводам апелянта, зміст ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV свідчить про те, що звіт (акт) чи висновок про оцінку може бути виконаний відповідно до законодавства оцінювачем або експертом за ініціативою будь-якої сторони провадження, оскільки вказані положення закону не містять обмежень про можливість надання звіту (акту) чи висновку про оцінку лише оцінювачем або експертом, залученим страховою компанією.

З огляду на викладене вище, жодним чином не впливає на допустимість і належність звіту про оцінку майна А 08/03 від 21 серпня 2025 року й відсутність зауважень у потерпілого під час здійснення огляду транспортного засобу страховою компанією. Окрім того, обставини фіксування пошкоджень транспортного засобу, що має місце в ході огляду, та подальше визначення вартості автомобіля до й після його пошкодження є відмінними процесами.

Також у звіті наявна відмітка, засвідчена підписом ОСОБА_12 , щодо попередженості його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий звіт про оцінку майна. Зазначений вище звіт складений із дотриманням норм законодавства, містить детальний опис проведених досліджень, розрахунків та їх аналіз, є належним чином обґрунтованим і вмотивованим, складається, зокрема, з таких розділів: введення; перелік використаної літератури й нормативно-правових актів; методика визначення вартості колісного транспортного засобу; загальні відомості та опис об`єкта оцінки; технічний стан об`єкта оцінки; аналіз найбільш ефективного використання; аналіз ринку колісних транспортних засобів; розрахунок вартості об`єкта оцінки; порядок визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу; розрахунок вартості об`єкта оцінки в пошкодженому стані; інтерпретація результатів; заява оцінювача; висновок про вартість майна. Також до звіту долучені додатки: документи на підтвердження повноважень аварійного комісара-оцінювачеа у відповідній сфері в ОСОБА_12 ; акт огляду транспортного засобу; калькуляцію; інформацію з Інтернет-джерел щодо об`єктів порівняння; фототаблицю з детальною фіксацією стану транспортного засобу «Shevrolet Aveo», н.з. НОМЕР_1 , та його пошкоджень. Здійснені оцінювачем опис стану автомобіля, розрахунки його вартості та пошкоджень, яких він зазнав у результаті ДТП, ремонтна калькуляція з необхідними вартісними показниками деталей і робіт містять детальний опис та відповідні підтвердження з посиланням на джерела інформації та інформаційні системи.

Тому будь-яких підстав ставити під сумнів правильність сформованих у даному звіті висновків немає, а, отже, доводи апеляційної скарги про його безпідставність врахування місцевим судом є неспроможними.

Водночас, що стосується долученої ПАТ «НАСК «ОРАНТА» ремонтної калькуляції №25-16-2043 від 14 вересня 2025 року, в якій наведено, зокрема, підрахунок та оцінку вартості ремонту автомобіля «Shevrolet Aveo», н.з. НОМЕР_1 , то суд першої інстанції правильно не врахував названу ремонтну калькуляцію, оскільки вона не містить відомостей про особу, яка її виконала, наявність у цієї особи права проводити оцінку майна та взагалі здійснювати професійну оціночну діяльність в Україні. Під час провадження в судах першої та апеляційної інстанцій цивільним відповідачем не надано жодних даних (документів) на підтвердження цих обставин при тому, що на вказані обставини було звернуто увагу у вироку місцевого суду.

Наведене вище свідчить про відсутність факту того, що ремонтна калькуляція №25-16-2043 від 14 вересня 2025 року виконана з дотриманням установленого законодавством порядку уповноваженим суб`єктом, визначеним у ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (оцінювачем, експертом), і може бути надана для цілей її застосування при встановленні обставин, передбачених цією нормою закону. Окрім того, матеріали провадження не містять та апелянтом не надано даних про існування письмового попередження особи, яка виконувала ремонтну калькуляцію, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий звіт чи висновок про оцінку майна.

За наявності звіту про оцінку майна А 08/03 від 21 серпня 2025 року, здійсненого сертифікованим оцінювачем у порядку ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, представником цивільного позивача не наведено мотивованих обґрунтувань доцільності й необхідності призначення і проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в даному кримінальному провадженні.

Обставини, передбачені ч.2 ст.332 КПК України, в якій визначено перелік випадків, коли суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, є відсутніми.

А за загальним правилом, яке міститься в ч.1 ст.332 КПК України, під час судового розгляду суд за наявності підстав, передбачених ст.242 КПК України, своєю ухвалою доручає проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого.

Тобто в даному випадку проведення експертизи ініціюється сторонами кримінального провадження або потерпілим шляхом подання відповідного клопотання до суду, а не судом, у якого відсутній обов`язок щодо поставлення на обговорення питання про доцільність призначення експертизи, особливо у випадках, коли стороною провадження чи потерпілим не доведено доцільність і необхідність її проведення.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У той же час, під провадження в суді першої інстанції, представник страхової компанії, будучи ознайомленим з указаним вище звітом про оцінку майна, долученим до позову, про що свідчить зміст відзиву страхової компанії, не подавав клопотання про призначення транспортно-товарознавчої експертизи. Не заявляв такого клопотання представник цивільного позовача й у апеляційній скарзі та під час провадження в апеляційному суді.

Окрім того, всупереч доводам апелянта, перевіркою матеріалів справи не встановлено тих невідповідностей цивільного позову потерпілої сторони (позовна заява потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , подана через їх представника адвоката ОСОБА_15 ) приписам КПК України та ЦПК України, які би були підставою для відмови в задоволенні позову, його повернення чи залишення без розгляду, унеможливлювали повний, всебічний та об`єктивний розгляд позову, встановлення фактичних обставин справи й постановлення за результатами його вирішення законного, обґрунтованого й правильного судового рішення. Окрім того, відповідно до змісту апеляційної скарги сам представник страхової компанії погоджується з наявністю підстав для часткового задоволення цивільного позову, але оспорює розмір відшкодувань, застосованих місцевим судом.

Не знайшли свого підтвердження і посилання апелянта на те, що в цивільному позові та змінах до нього не заявлялись вимоги про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_7 , адже як у першочергово поданій позовній заяві, так і в подальших заявах про збільшення позовних вимог цивільними позивачами порушувалось питання, в тому числі про стягнення на їх користь з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» шкоди, заподіяної життю та здоров`ю, пов`язаної з їх лікуванням.

Разом з тим, аргументи апелянта про те, що місцевий суд усупереч приписам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV стягнув зі страхової компанії на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 10 %, а не 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, є слушними.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції стягнув документально підтверджений розмір шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілим, пов`язаної з їх лікуванням, зі страхової компанії на користь: потерпілого ОСОБА_7 878 гривень 26 копійок; ОСОБА_8 - 42 215 гривень 92 копійки, що підтверджується відповідними фіскальними чеками про придбання потерпілими необхідних ліків та лікувальних засобів, медичного пристрою у зв`язку з їх травмуванням унаслідок ДТП (за винятком придбання пакетів, які не були враховані місцевим судом, за чеками №73977 від 04 липня 2024 року, 30 червня 2025 року та 24 липня 2025 року) (т.1 а.п.125-131, т.1 а.п.198, т.2 а.п.64). Цей розмір відшкодування не оспорюється в апеляційній скарзі, оскільки в її прохальній частині представник цивільного позивача погоджується з указаними вище розмірами відшкодувань.

Але при визначенні моральної шкоди суд першої інстанції не врахував те, що відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Моральна шкода в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, для потерпілого ОСОБА_7 становить 43 гривні 91 копійку, для потерпілої ОСОБА_8 2 110 гривень 80 копійок.

У той же час, суд першої інстанції безпідставно стягнув зі страхової компанії на користь потерпілих моральну шкоду не в зазначеному вище розмірі, а виходячи з 10 відсотків від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Допущена ним помилка підлягає виправленню судом апедяційної інстанції шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з ПАТ «НАСК «ОРАНТА», на користь потерпілих, і стягнення на їх користь зі страхової компанії моральної шкоди в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Також місцевий суд, стягнувши з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_7 7 500 гривень витрат на професійну правничу допомогу, не дав оцінки наступному.

Відповідно до ч. 1 ст.124 КПК України в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До процесуальних витрат відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу (п.1 ч.1 ст.118 КПК України).

Таким чином, законом визначено, що саме на обвинуваченого покладається обов`язок відшкодування потерпілому документально підтверджених процесуальних витрат, зокрема, й витрат, пов`язаних з правовою допомогою представника потерпілого, у разі ухвалення судом обвинувального вироку.

Натомість, суд першої інстанції постановив стягнути ці процесуальні витрати потерпілого на правову допомогу як із обвинуваченого, так і з цивільного відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що не відповідає вимогам процесуального закону, який безальтернативно покладає відшкодування витрат на правову допомогу представника потерпілого в кримінальному провадженні саме на обвинуваченого, за умови ухвалення судом обвинувального вироку. Тому з оскаржуваного вироку необхідно виключити рішення про стягнення з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_7 7 500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Наведений вище підхід узгоджується з правовими позиціями, які містяться в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року у справі №345/5017/24, 16 січня 2025 року у справі №526/2352/21.

Ураховуючи викладене вище, оскаржуваний вирок належить змінити, а апеляційну скаргу задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» - ОСОБА_11 , задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Полтава від 31 жовтня 2025 року в частині вирішення цивільного позову змінити.

Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з ПАТ «НАСК «ОРАНТА», на користь потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь:

потерпілого ОСОБА_7 - 43 гривні 91 копійку в рахунок відшкодування моральної шкоди;

потерпілої ОСОБА_8 2 110 гривень 80 копійок у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Виключити з вироку рішення про стягнення з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_7 7 500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4