У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

представника третьої особи,

щодо майна якого вирішується

питання про арешт - адвоката ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_6 ,

на ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2026 року про арешт майна.

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2026 року клопотання прокурора про арешт майна задоволено частково.

Накладено арешт на вилучене в ході проведення обшуку від 26.02.2026 майно, а саме: транспортний засіб Mazda CX-5 2020 року випуску, червоного кольору, тип палива: дизельне, д.н.з. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 (належить ОСОБА_7 , дата набуття права: 20.09.2025 року), з позбавленням права на його відчуження та розпорядження, а також права передачі у користування іншим особам. В решті - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвокат ОСОБА_6 , просить ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, поданого в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000032 від 15.02.2024 щодо тимчасово вилученого 26.02.2026 майна, яке на праві власності належить ОСОБА_7 , а саме: автомобілю Mazda CX-5, 2020 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 .

Зазначає, що у кримінальному провадженні №000032, ОСОБА_7 не є особою, яку у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру. 26.02.2026 в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №000032, повідомлено про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 410, ч.3 ст. 27 ч. 4 ст. 410, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25.02.2026 надано дозвіл на проведення обшуку автомобілю MAZDA CX-5 д.н.з НОМЕР_1 , WIN: НОМЕР_3 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення речей, предметів та документів.

Проте, зазначена ухвала не містить відомостей, що судом надано дозвіл на вилучення транспортного засобу автомобілю MAZDA CX-5 д.н.з НОМЕР_1 . На підставі ухвали слідчого судді проведено обшук автомобілю MAZDA CX-5 д.н.з НОМЕР_1 , WIN: НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_7 . Під час проведення обшуку зазначеного автомобілю предмети, речі та грошові кошти, зазначені в ухвалі слідчого судді від 25.02.2026 у справі №489/5959/25 провадження №1-кс/489/1250/26, не виявлені та не вилучались.

Вважає, що на автомобіль MAZDA CX-5 д.н.з НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 і на який накладено арешт, не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки він не відповідає критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України. Крім того, апелянт зазначила, що ухвалюючи рішення про накладення арешту на майно ОСОБА_7 , слідчий суддя невірно застосовує положення ст. 171 КПК України, зазначаючи про те, що клопотання «спрямовано до суду в межах 48 годин».

Встановлені слідчим суддею обставини.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 26.02.2026 в ході проведення обшуку, а саме транспортний засіб Mazda CX-5 2020 року випуску, червоного кольору, тип палива: дизельне, д.н.з. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , з метою забезпечення спеціальної конфіскації (тобто забезпечення виконання в подальшому вироку суду в цій частині), а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). Крім того, прокурор зазначив, що є підстави вважати придбання майна за рахунок грошових коштів здобутих злочинним шляхом.

Задовольняючи частково клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, з метою збереження речових доказів, забезпечення спеціальної конфіскації та цивільного позову (в частині спільного майна подружжя, враховуючи дату набуття права власності дружиною на вказане авто). Але, враховуючи наявність в сім`ї двох малолітніх дітей, слідчий суддя вважав за необхідне залишити власнику право користування вказаним авто.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвокат ОСОБА_6 , апеляційну скаргу підтримала.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів встановив таке.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000032 від 15.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч.4 ст. 425 та ч. 3,4 ст. 410 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 , діючи умисно, в період 2022-2025 років, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з начальником відділу розвитку навчальної матеріально-технічної бази та супроводження програм управління доктрин та підготовки військ (сил) Головного управління доктрин та підготовки Генерального штабу Збройних сил України ОСОБА_10 та начальником служби паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_11 , будучи військовою службовою особою, організував та запровадив механізм безпідставного виділення, подальшого привласнення та незаконного збуту військового майна - паливно-мастильних матеріалів, що перебували у державній власності, внаслідок чого в умовах дії правового режиму воєнного стану, під час здійснення Збройними Силами України заходів із відсічі та стримування збройної агресії проти України, заподіяно матеріальну шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_4 , істотно підірвало забезпечення заходів бойової підготовки, негативно вплинуло на боєздатність та оперативну готовність підрозділів Збройних Сил України в умовах збройної агресії проти України.

Сума збитків становить 21 701 343 грн.

26.02.2026 у вказаному кримінальному провадженні повідомлено ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 410, ч.1 ст. 366, ч.3 ст. 27 ч.2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 26.02.2026 в ході проведення обшуку, а саме транспортний засіб Mazda CX-5 2020 року випуску, червоного кольору, тип палива: дизельне, д.н.з. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , з метою забезпечення спеціальної конфіскації (тобто забезпечення виконання в подальшому вироку суду в цій частині), а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), крім того є підстави вважати придбання майна за рахунок грошових коштів здобутих злочинним шляхом.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що є достатні підстави вважати, що вказані речі мають суттєве значення для даного кримінального провадження, містять відомості, які можуть бути використані як доказ, а саме існує вірогідність того, що вказане в клопотанні майно було здобуто за кошті отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Положення закону, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 64-2 КПК України, права та обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 зазначеної статті, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя достатньо мотивував рішення, врахувавши мету накладення арешту.

Транспортний засіб Mazda CX-5, 2020 року випуску, червоного кольору, тип палива: дизельне, д.н.з. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , дата набуття права: 20.09.2025.

Зазначений транспортний засіб, на який накладено арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що хоча ОСОБА_7 підозру не пред`явлено, але арешт на майно накладено з урахуванням вимог положень ч. 3 ст. 170 КПК України, оскільки наявні достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Апелянт вважає безпідставним накладення арешту на майно власниці, якій у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру. Проте, ці доводи також позбавлені підстав. Зазначений автомобіль хоча і зареєстрований на ОСОБА_7 , але оскільки цей автомобіль придбано 20.09.2025, тобто є достатні підстави вважати, що це є майно, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, тобто належить і ОСОБА_9 , якому у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру.

В свою чергу прокурор, звернувшись із клопотанням про накладення арешту на майно в порядку вимог ч.2 ст. 64-2 КПК України, навів належне обґрунтування, зазначивши мету накладення арешту, та про наявність підстав вважати, що це майно придбано за рахунок коштів, здобутих злочинним шляхом.

Накладення арешту сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування. Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності колегія суддів не вбачає.

Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на майно.

Прокурором доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи, і саме за таких умов може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказане майно.

Задовольняючи частково клопотання прокурора, слідчий суддя враховував наявність в сім`ї двох малолітніх дітей, а тому дійшов висновку про накладення арешту на майно, без позбавлення власника права власнику право користування вказаним авто.

З матеріалів судового провадження вбачається, що автомобіль вилучено під час обшуку 26.02.2026. Клопотання про накладення арешту на майно ініційовано прокурором (щодо майна майно третьої особи), як того вимагають приписи ч.2 ст. 64-2 КПК України. Зазначене клопотання відправлено до суду 28.02.2026, тобто в межах строків, передбачених ч.5 ст.171 КПК України. За таких обставин, доводи апелянта в частині того, що на її думку, порушено зазначені вимоги закону, не відповідають дійсності.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 376, 407, 422, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2026 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3