17 березня 2026 року м. Запоріжжя
На шляху прямування, в районі 441 км. + 728 м. вищевказаної дороги, на території Мелітопольського району Запорізької області, водій ОСОБА_4 , наближаючись до перехрестя з круговим рухом, ігнорував вимоги дорожнього знаку 3.29 „Обмеження максимальної швидкості руху 80 км./год., мав при цьому об`єктивну здатність своєчасно виявити дорожній знак 1.19 „Перехрещення з круговим рухом і саму клумбу кругового руху, мав технічну можливість запобігти на неї наїзд, належних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди не прийняв.
Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги пунктів 12.3, 12.9, 33 (дорожній знак 3.29) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р.
Внаслідок порушення зазначених пунктів Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Lexus GS 300, реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на бордюрний камінь клумби кругового руху і електроопору, що знаходилася на ній.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці події.
В ході досудового розслідування 01.02.2013 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, яке було вручено останньому 25.07.2013 року.
Згідно з висновком судової медичної експертизи №77 від 02.02.2012, причиною смерті гр. ОСОБА_6 з`явилися множинні переломи кісток скелета з ушкодженнями внутрішніх органів. Пошкодження у ОСОБА_6 неминуче приводять до смерті одразу після їх заподіяння та мають ознаки тяжких, небезпечних для життя. Грубий характер пошкоджень, масивність травми, локалізація ушкоджень переважно на передньо-бокових поверхнях тіла, наявність ознак загального струсу тіла вказують на те, що ушкодження у ОСОБА_6 виникли в умовах дорожньо-транспортної пригоди і могли утворитися як у пасажира легкового автомобіля при ударах об виступаючі частини і деформовані деталі салону.
Відповідно до висновку судової медичної експертизи №91 від 08.02.2012, причиною смерті гр. ОСОБА_5 з`явилася поєднана тупа травма голови, тулуба та обох нижніх кінцівок з пошкодженням внутрішніх органів та множинними переломами кісток скелета. Поєднана тупа травма голови, тулуба та обох нижніх кінцівок з пошкодженням внутрішніх органів та множинними переломами кісток скелета у ОСОБА_5 має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя і полягає в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Враховуючи зовнішній вигляд пошкоджень у ОСОБА_5 , механізм їх утворення, всі вони утворилися прижиттєво, незадовго до настання смерті і могли утворитися як у пасажира легкового автомобіля при зіткненні зі стаціонарним об`єктом.
Згідно з висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу №19/12 від 20.01.2012 року, на момент проведення дослідження рульове управління автомобіля Лексус, реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилося в непрацездатному стані, з причини руйнування рульового механізму, руйнування наконечника правої передньої ступиці, в наявності залишкової деформації лівої рульової тяги, наявності залишкової деформації правої рульової тяги, руйнування поживних трубок підсилювача рульового управління. На момент проведення дослідження ходова частина автомобіля Лексус, реєстраційний номер НОМЕР_1 перебувала в непрацездатному стані, унаслідок обриву і деформації нижнього важеля в підвісці переднього лівого колеса, руйнування кульової опори кріплення стабілізатора поперечної стійкості до підвіски лівого переднього колеса, деформації стабілізатора поперечної стійкості по всій довжині в передній підвісці зміщення підвіски лівого переднього колеса спереду назад, обриву і деформації нижнього важеля в підвісці правого переднього колеса, руйнування кульової опори кріплення стабілізатора поперечної стійкості підвісці правого переднього колеса, зміщення підвіски правого переднього колеса спереду назад, обриву нижнього важеля в передній частини підвіски правого заднього колеса, розлом верхнього поперечного важеля підвіски правого заднього колеса, розлом верхнього діагонального важеля підвіски правого заднього колеса, зміщення підвіски правого заднього колеса спереду назад, розгерметизація всіх коліс. На момент проведення дослідження робоча гальмівна система автомобіля Лексус, реєстраційний номер НОМЕР_1 перебувала в непрацездатному стані, з причини руйнування гальмівного трубопроводу правого переднього колеса, заклинювання педалі робочих гальм в крайньому нижньому положенні. Несправності в ходовій частині, робочої гальмівній системі і рульовому управлінні які привели до непрацездатності даних систем автомобіля Лексус, реєстраційний номер НОМЕР_1 виникли в результаті ДТП.
Відповідно до судовохімічної експертизи № 5 від 31.01.2012, на представленому на дослідження фрагменті тканини сидіння водійського крісла, вилученому в ході огляду автомобіля Лексус, виявлено численні текстильні волокна придатні для ідентифікації, серед яких виявлено три поліефірних волокна чорного кольору, які складають загальну родову приналежність з відповідними волокнами, що входять до складу тканини штанів ОСОБА_4 .
Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи № 99 від 09.02.2012, кров ОСОБА_4 відноситься до групи А з ізогемагглютінінов анти - В, в його крові, висушеної на марлі, виявлений супутній антиген Н ізосерологическою системи АВО. У слідах на фрагменті подушки безпеки водія (об`єкти №1-7) виявлено кров людини та виявлено антигени А і Н з ізогемагглютінінов анти В.
Згідно з висновком судово-імунологічної експертизи № 100 від 09.02.2012, по накладці руля з потожировою речовиною, вилученої при огляді автомобіля Лексус, в змивах наданих для дослідження виявлено піт без домішку крові, який міг належати ОСОБА_4 , а також виявлено кров людини з домішком поту, які також могли належати ОСОБА_7 .
Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 37 від 29.02.2012, генетичні ознаки слідів крові на подушці безпеки (об`єкти № № 4,6,7,9,10) належать особі чоловічої генетичної статі, збігаються між собою і з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_4 .
Згідно з висновком судовоавтотехнічної експертизи № 66/12 від 15.02.2012, згідно якого в діях водія автомобіля Лексус, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 маються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв`язку з подією даного ДТП. Водій автомобіля Лексус, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти наїзду на бордюрний камінь клумби, а відповідно і на електроопору, розташовану на клумбі кругового руху, шляхом застосування заходів гальмування.
Відповідно до висновку комплексної комісійної судової медико-автотехнічної експертизи № 28/к-133/12 від 16.05.2012, виходячи з механізму утворення пошкоджень автомобіля Лексус, грубих його механічних пошкоджень, мінімальна кількість пошкоджень в порівнянні з пасажирами правого переднього і заднього сидінь міг отримати тільки водій, яким у даному випадку був ОСОБА_4 .
19.08.2013 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_8 задовольнила скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_4 на постанову слідчого та ухвалила призначити комплексну судову медико-автотехнічну експертизу, проведення якої доручити експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз та Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи.
Згідно з висновком комплексної судово медико-автотехнічної експертизи № 303-КЕ/2013/пп-7992/9997/9998 від 28.11.2013, яка була проведена експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз та Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, встановлено, що ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 28.12.2011 на автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, знаходився на передньому пасажирському сидінні та в момент контакту автомобіля з бордюрним каменем клумби кругового руху (до моменту контакту з електричною опорою) відбулося випадіння його тіла із салону автомобіля. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_5 можливо зробити висновок, що ОСОБА_5 на момент ДТП, знаходився на місці водія в автомобілі.
У зв`язку з тим, що висновки останніх комплексних судових експертиз, проведених в різних експертних закладах суперечать один одному, 10.12.2013 призначено ще одну комплексну судову медико-автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області та Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи.
Згідно з висновком комплексної судово медико-автотехнічної експертизи № 145/к-909/13, яка була проведена експертами НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області та Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи, встановлено, що враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_5 найвірогідніше що останній на момент ДТП знаходився на передньому пасажирському сидінні. Ушкодження у ОСОБА_4 могли утворитися в умовах ДТП від ударів об деталі керування та інші частини автомобіля. Також не виключається, що в момент контакту з електроопорою супроводжувався в тому числі частковим руйнуванням лобового скла, ОСОБА_4 міг вилетіти з салону автомобіля (при обертанні автомобіля за годинниковою стрілкою і різкому гальмуванні транспортного засобу ) з подальшим падінням на дорожнє покриття. Непорівнянні за тяжкості тілесні ушкодження у ОСОБА_4 в порівнянні з іншими учасниками ДТП можуть бути пояснені наступними обставинами: високим рівнем активної і пасивної безпеки даного автомобіля (в тому числі обладнання водійського сидіння «подушками безпеки»), напрямком основного деформуючого зусилля (викликаного впровадженням електроопори в салон автомобіля) правіше поздовжньої осі автомобіля, у зв`язку з чим пошкодження місця водія (у порівнянні з іншими частинами автомобіля) мінімальні, крім того, водій, тим більше при зіткненні з перепонами перебувати в стані значного фізичного напруження і на відміну від пасажирів тіло водія фіксовано руками до керма. Також позитивно вплинути на характер і обсяг ушкоджень у даному випадку могло можливе випадання водія з транспортного засобу в умовах стрімко знижується швидкості автомобіля.
Надалі, після вжиття всіх необхідних заходів і проведення всіх можливих слідчих дій, направлених на встановлення всіх обставин, які підлягають доказуванню, постановою прокурора від 26.02.2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 було закрито, на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
На виконання вказівок суду, 10.04.2014 року було ініційовано проведення слідчого експерименту, який згідно з відповіддю з ХНДІСЕ та Харківського обласного бюро СМЕ від 03.05.2014 року проведений не був, у зв`язку з відсутністю коштів для командировок експертів.
Крім того, 03.03.2015 року призначено комплексну судову медико-автотехнічну експертизу, проведення якої долучено експертам Київського НДІСЕ та ГБ СМЕ та 07.11.2016 року отримано висновок, згідно якого за кермом автомобіля в момент ДТП перебував ОСОБА_4 та в його діях маються порушення ПДР, які перебувають в причинному зв`язку з ДТП.
Разом з тим, 23.01.2017 року за вказівкою процесуального прокурора було призначено комплексну комісійну судову медико-автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського НДІСЕ, ГБ СМЕ та Харківського НДІСЕ. ХОБ СМЕ, яка проведена не була, оскільки комісія експертів не зібралася та в червні 2018 року матеріали кримінального провадження повернулися без виконання.
Оскільки в ході досудового розслідування було вжито всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, однак встановити причетну до вчинення вказаного кримінального правопорушення особу не вдалося, крім того у даному кримінальному провадженні минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, прокурор просить суд закрити кримінальне провадження, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ухвалою судді від 03.11.2025 призначено підготовче судове засідання для розгляду клопотання про закриття кримінального провадження на 01.12.2025, яке неодноразово відкладалося, востаннє на 17.03.2026.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання про закриття кримінального провадження з підстав наведених у ньому, просила його задовольнити.
Інші учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином.
Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до частини другої статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні положення визначені і в частині четвертій ст. 38 цього Кодексу, згідно якої на орган досудового розслідування покладено обов`язок застосування всіх передбачених законом заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування. Відповідальність за законність та своєчасність дій несе слідчий, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор.
Згідно із ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається у разі, якщо, зокрема: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. (п.3-1).
Слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.
Системний аналіз норм кримінально-процесуального законодавства України свідчить про те, що слідчий, прокурор мають самостійні достатні процесуальні повноваження закрити кримінальне провадження у разі встановлення підстав для цього, закон не відносить закриття кримінального провадження у разі невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення протягом відповідного строку, виключно до повноважень суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчими, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
З матеріалів справи в ході досудового розслідування було проведено ряд експертиз, якими зокрема встановлено:
- згідно з висновком комплексної комісійної судової медико-автотехнічної експертизи №28/к-133/12 від 16.05.2012 року, виходячи з механізму утворення пошкоджень автомобіля «Лексус», грубих його механічних пошкоджень, мінімальна кількість пошкоджень в порівнянні з пасажирами правого переднього і заднього сидінь міг отримати тільки водій, яким у даному випадку був ОСОБА_4
- згідно з висновком комплексної судово медико-автотехнічної експертизи № 303-КЕ/2013/пп-7992/9997/9998 від 28.11.2013 року, яка була проведена експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз та Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, встановлено, що ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 28.12.2011 року на автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, знаходився на передньому пасажирському сидінні та в момент контакту автомобіля з бардюрним каменем клумби кругового руху (до моменту контакту з електричною опорою) відбулося випадіння його тіла із салону автомобіля. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_5 зроблено висновок, що ОСОБА_5 на момент ДТП, знаходився на місці водія в автомобілі.
- згідно з висновком комплексної судово медико-автотехнічної експертизи № 145/к-909/13, яка була проведена експертами НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області та Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи, встановлено, що, враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_5 , найвірогідніше, що останній на момент ДТП знаходився на передньому пасажирському сидінні. Ушкодження у ОСОБА_4 могли утворитися в умовах ДТП від ударів об деталі керування та інші частини автомобіля. Також не виключається, що в момент контакту з електроопорою супроводжувався в тому числі частковим руйнуванням лобового скла, ОСОБА_4 міг вилетіти з салону автомобіля (при обертанні автомобіля за годинниковою стрілкою і різкому гальмуванні транспортного засобу) з подальшим падінням на дорожнє покриття. Непорівнянні за тяжкості тілесні ушкодження у ОСОБА_4 в порівнянні з іншими учасниками ДТП можуть бути пояснені наступними обставинами: високим рівнем активної і пасивної безпеки даного автомобіля (в тому числі обладнання водійського сидіння подушками безпеки»), напрямком основного деформуючого зусилля викликаного впровадженням електроопори в салон автомобіля) правіше поздовжньої осі автомобіля, у зв`язку з чим пошкодження місця водія (у порівнянні з іншими частинами автомобіля) мінімальні, крім того, водій, тим більше при зіткненні з перепонами перебувати в стані значного фізичного напруження і на відміну від пасажирів тіло водія фіксовано руками до керма. Також позитивно вплинути на характер і обсяг ушкоджень у даному випадку могло можливе випадання водія з транспортного засобу в умовах стрімкого зниження швидкості автомобіля.
Тобто, виходячи з вищевикладеного, висновки комплексної комісійної судової медико-автотехнічної експертизи №28/к-133/12 від 16.05.2012 року та комплексної судово медико-автотехнічної експертизи № 145/к-909/13 свідчать про те, що за кермом автомобіля «Лексус» в момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився ОСОБА_4 .
Крім того, в матеріалах справи, міститься висновок експерта № 69, 70,71/15; 5261/5262/16-52 Державної установи «Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» дата закінчення якої зазначена 21.10.2016, відповідно з її підсумку вбачається, що є підстави вважати, що під час ДТП у момент зіткнення з електроопорою гр. ОСОБА_4 знаходився в салоні автомобіля в місці розташування найменших пошкоджень автомобіля, тобто на місці водія транспортного засобу.
Водночас у зв`язку із наявністю суперечливих висновків судових експертиз, 23.01.2017 за вказівкою процесуального прокурора було призначено комплексну комісійну судову медико-автотехнічну експертизу, яка мала істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та особи, причетної до його вчинення.
Однак вбачається з матеріалів кримінального провадження, зазначена експертиза фактично не була проведена, що підтверджується матеріалами листування з Державною установою «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України», а також поверненням матеріалів кримінального провадження без виконання експертного дослідження.
Незважаючи на це, органом досудового розслідування та процесуальним керівником не вжито належних та достатніх заходів для забезпечення проведення вказаної експертизи, усунення суперечностей у доказах та встановлення фактичних обставин події.
Крім того, матеріали кримінального провадження містять лист слідчого управління ГУНП в Запорізькій області вих. № 3401/6-2019 від 12.04.2019, адресований прокуратурі Запорізької області, щодо погодження повідомлення про підозру ОСОБА_4 та направлення відповідних матеріалів, що свідчить про наявність у сторони обвинувачення достатніх підстав для формування обґрунтованої підозри конкретній особі.
Разом із тим, у подальшому будь-яких належних процесуальних рішень, спрямованих на завершення досудового розслідування, стороною обвинувачення прийнято не було.
Між тим, відповідно до ст. ст. 283, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, у зв`язку з чим рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження відповідно до встановленої законом процесуальної процедури.
Внесення змін до Кримінального процесуального Кодексу, зокрема шляхом доповнення частини першої ст. 284 цього Кодексу пунктом 3-1, щодо права суду закрити кримінальне провадження, не звільняють слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та належного виконання їх обов`язків, визначених процесуальним законом, зокрема і щодо вирішення питання закінчення кримінального провадження.
Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства», що набрав чинності 17.10.2019, яким частину першу ст. 284 КПК України доповнено пунктом 3-1 щодо можливості закриття кримінального провадження в разі не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, будь яких змін щодо форми закінчення кримінального провадження не вносилося.
Форма закінчення досудового розслідування залежить від виду процесуальних рішень, з прийняттям яких може бути остаточно реалізовано функцію кримінального переслідування при провадженні розслідування.
Вимоги, якими держава обмежує свої повноваження щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини, носять індивідуальний характер, оскільки окрім перебігу часу вимагається не ухилення від слідства та суду, а також не вчинення нового злочину, що неможливо виконати, якщо особа чи особи, які вчинили злочин, не встановлені.
Тому, досудове розслідування не може вважатися повним, а твердження прокурора про те, що у кримінальному провадженні не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, є передчасним.
Так, згідно з пунктом 2 статті 283 КПК України «Загальні положення закінчення досудового розслідування» розслідування може бути закінчено у формі: закриття кримінального провадження; звернення до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності; звернення до суду з обвинувальним актом; звернення до суду з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру.
Вказані форми закінчення досудового розслідування носять універсальний характер. Вони застосовуються при закінченні досудового розслідування злочинів (досудового слідства) і кримінальних проступків (дізнання) згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України.
Таким чином, закінчення досудового розслідування заключний етап розслідування, у ході якого прокурор та слідчий на підставі зібраних доказів приймають процесуальні рішення, пов`язані з підбиттям підсумків, а також із подальшим рухом кримінального провадження, спрямованим на остаточну реалізацію функції кримінального переслідування.
Суд також звертає увагу, що у клопотанні прокурора не наведено конкретного переліку слідчих (розшукових) та процесуальних дій, які були проведені з метою встановлення особи, причетної до вчинення кримінального правопорушення, не зазначено, які саме докази були зібрані та оцінені, а також не обґрунтовано, чому наявні можливості для отримання додаткових доказів є вичерпаними.
За таких обставин доводи прокурора про неможливість встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, є передчасними та належним чином не обґрунтованими.
Разом із тим, з урахуванням того, що після повернення матеріалів кримінального провадження у 2018 році слідчі (розшукові) дії у повному обсязі не здійснювалися, наведене не свідчить про вжиття всіх можливих заходів, передбачених кримінальним процесуальним законом.
З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 30.09.2024 вже було відмовлено у задоволенні аналогічного клопотання прокурора, при цьому нових обставин, які б обґрунтовували необхідність закриття кримінального провадження, суду не наведено, підстави для задоволення клопотання відсутні.
Викладені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено у повному обсязі, а можливості проведення необхідних слідчих (розшукових) дій не вичерпані, у зв`язку з чим відсутні передбачені п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України підстави для його закриття.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 25, 284-288, 314, 369-372, 392 КПК України, суд,-
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1