Номер провадження 1-кс/243/46/2026
Номер провадження 243/1492/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- обвинуваченого ОСОБА_4 ,

- захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів у системі EasyCon, на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, заяву судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_6 про самовідвід у розгляді заяви представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , про відвід судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_9 від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000575 від 03 березня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000575 від 03 березня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України.

В судовому засіданні головуючому судді ОСОБА_9 був заявлений відвід, який був переданий на розгляд судді ОСОБА_6 .

На розгляд судді ОСОБА_1 надійшла заява судді ОСОБА_6 про самовідвід у розгляді заяви представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , про відвід судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_9 від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000575 від 03 березня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, який мотивований тим, що до призначення на посаду судді, з 07 грудня 2010 року наказом начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 270-к її було призначено на посаду заступника керівника апарату Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. 11 серпня 2020 року наказом в. о. начальника ТУ ДСА України в Донецькій області № 78-к від 11 серпня 2020 року, вона була звільнена із займаної посади. При цьому, згідно наказу №48-к від 10 квітня 2015 року на посаду секретаря судового засідання Слов`янського міськрайонного суду Донецької області був прийнятий ОСОБА_10 , який є сином ОСОБА_7 - потерпілого у кримінальному провадженні №0000575 від 03 березня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України. З 29 квітня 2015 року ОСОБА_10 прийнятий на посаду помічника судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_11 (наказ №57-к від 29 квітня 2015 року), та продовжує перебувати на цій посаді до теперішнього часу. Таким чином, під час здійснення нею посадових обов`язків на посаді заступника керівника апарату Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, ОСОБА_10 протягом 2015 - 2020 року працював під її керівництвом на посаді секретаря судового засідання, а потім на посаді помічника судді, на теперішній час вона продовжує працювати з ОСОБА_10 в одному суді, має з ним товариські відносини, тому вважає, що не може брати участь у розгляді заяви про відвід судді по даному кримінальному провадженню, тому заявила собі самовідвід.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_6 надала заяву про розгляд її заяви про самовідвід без її участі.

В судовому засіданні прокурор зазначив, що заява про самовідвід є необґрунтованою, не вбачає підстав для самовідводу з вказаних обставин, тому просив відмовити в задоволенні заяви.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що вважає заяву судді ОСОБА_6 про самовідвід обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Суддя зазначила всі обставини, щоб уникнути сумнівів у її упередженості. Син потерпілого у кримінальному провадженні є працівником суду, займає посаду помічника судді, тривалий час був помічником саме голови суду, що має адміністративний характер. Вважає, що треба враховувати й ухвалу, що наявна в матеріалах провадження, про відвід судді ОСОБА_11 по її заяві про самовідвід, оскільки син потерпілого є її помічником. Вважає, що буд-який сторонній спостерігач може вбачати сумнів для відводу будь-якого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. Суддя ОСОБА_1 була призначена на посаду судді цього суду вперше у 2016 році, безстроково у червні 2025 року. Це свідчить про перебування у тривалих виробничих відносинах з сином потерпілого, який тривалий час також працює у Слов`янському міськрайонному суді Донецької області. Всі мотиви, які наведені суддею ОСОБА_6 у заяві про самовідвід мають пряме відношення й до судді ОСОБА_1 та до всього суддівського корпусу Слов`янського міськрайонного суду. Так нормами КПК України не передбачено заявлення відводу судді, що розглядує відвід, але акцентує увагу, що наведені обставини у заяві про самовідвід стосуються й судді ОСОБА_1 й всього суддівського корпусу цього суду. Будь-яке рішення по цій заяві про самовідвід, прийняте суддями Слов`янського міськрайонного суду, у майбутньому може бути поставлено під сумнів, зокрема й суддями апеляційної інстанції. Вважає, що заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав свого захисника.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представники потерпілого, ОСОБА_7 , адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Судом, з урахуванням положень ст.81 КПК України, з метою уникнення затягування строків розгляду кримінального провадження, враховуючи відсутність імперативної норми щодо обов`язкової участі учасників провадження у розгляді питання про самовідвід судді, визнано за можливе проводити розгляд заяви про самовідвід судді за відсутності осіб, які не з`явилися.

Дослідивши вказану заяву про самовідвід, суд прийшов до наступних висновків.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Частиною першою статті 80 КПК України визначено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з частиною першою статті 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Частиною 2 ст. 81 КПК України передбачено, що усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює.

В рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява N4785/02, рішення від 10 грудня 2009року, п.66, 67).

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», заява №33958/96, п.44, ECHR 2000-XII, у справі «Газета «Україна-Центр» проти України», заява №16695/04, рішення від 15 липня 2010року, п.31, «Хаусшільдт проти Данії», рішення від 24 травня 1989року, п.48).

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано. Як зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях «Тимошенко проти України», «Ходорковський проти Росії», структура Конвенції ґрунтується на презумпції добросовісності дій органів державної влади країн - учасниць. Дійсно, будь-яка державна політика чи окремий захід може мати «прихований мотив», а презумпція добросовісності є спростованою. Однак, заявник, який стверджує, що його права і свободи були обмежені з неналежних підстав, повинен переконливо довести, що справжня мета державних органів була не такою, як її було проголошено (або яка може обґрунтовано припускатись, виходячи з контексту). Простої підозри про те, що державні органи користувались своєю владою для іншої мети, ніж та, що передбачена Конвенцією, недостатньо, щоб довести порушення статті 18 Конвенції. Кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Micallef v.Malta (Мікаллефф проти Мальті) п.98).

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер протиБельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року,п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням XI (чергового) з`їзду суддів України від 22.02.2013 р., неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Відповідно до п.2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які враховані при прийнятті Кодексу суддівської етики, судді заявлено відвід в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача виникли сумніви в неупередженості судді.

Слід звернути увагу на те, що в Рекомендаціях Комітета Міністрів Ради Європи від 17 листопада 2010 року (CM/Rec(2010)12) у пункті 11 щодо зовнішньої незалежності суддів зазначено, що зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом. На неупередженості суддів як однієї з важливих ознак правосуддя акцентується увага й у пункті 3 Європейського статуту судді, на який є посилання в коментарі до ст. 7 Кодексу суддівської етики (рішення РСУ № 1 від 04.02.2016 "Про затвердження Коментаря до Кодексу суддівської етики"): «Суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким як неупереджений». Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до ч. 5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виходячи з вищенаведеного, для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід/самовідвід, повинні бути доведеними. Отже, відвід/самовідвід має бути вмотивований, тобто містити відповідні аргументи та докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

В заяві про самовідвід зазначено, що син потерпілого по кримінальному провадженні в 2015 році працював під керівництвом судді ОСОБА_6 , яка на той час займала посаду заступника керівника апарату суду.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_10 , який є сином потерпілого по кримінальному провадженню, в квітні 2015 року пропрацював на посаді секретаря судового засідання лише 13 робочих днів, після чого був призначений на посаду помічника судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області та з того часу працює помічником судді ОСОБА_11 .

Законодавством передбачена підпорядкованість помічника виключно судді в питаннях, що стосуються підготовки справ до розгляду. Крім того, на помічника покладений певний вид державного контролю з боку керівника апарату з питань дотримання трудової дисципліни, накладення стягнень, опосередковано у прийнятті та звільненні з роботи тощо.

Таким чином, помічник безпосередньо підпорядкований саме судді, з яким працює, і опосередковано - керівнику апарату. Тому, дійсно є підстава для самовідводу судді у випадку, якщо в справі фігурує родич помічника, з яким працює суддя.

Проте, ОСОБА_10 не працює, та не працював жодного дня помічником судді ОСОБА_6 .

Рішенням ради суддів України від 04.10.2024 № 33 схвалені Правила організації ефективного судочинства, розроблені та затверджені Обухівським районним судом Київської області, Деснянським районним судом міста Києва, Київським апеляційним судом, Сьомим апеляційним адміністративним судом, Північним апеляційним господарським судом (додатки 1-5) (далі Правила). Цим же рішенням рекомендовано судам України опрацювати питання впровадження аналогічних правил ефективного судочинства шляхом їх затвердження на зборах відповідних судів. Дані Правила розроблені на підставі статей 1, 3, 55, 131-1, 131-2 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідають цивільному процесуальному, кримінальному процесуальному, адміністративному та господарському законодавству України, Рекомендаціям CM/Rec (2010) № 12 Комітету Міністрів Ради Європи від 17 листопада 2010 року щодо суддів та виходять з принципу верховенства права і не суперечать чинному законодавству, відповідно до якого суд вирішує справи, запроваджуючи єдині стандарти вирішення процесуальних питань, які оформлюються ухвалами і приймаються із застосуванням суддівського розсуду.

Зазначені Правила містять положення, що зокрема не є «іншими обставинами, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді»: обставина, що учасником справи є працівник апарату цього суду, за винятком обставин, що свідчать про наявність прямого підпорядкування головуючому у справі вказаного учасника справи.

Саме враховуючи цю обставину, суд не приймає до уваги твердження захисника про необхідність врахування як прикладу відводу судді ОСОБА_11 по її заяві про самовідвід по даному кримінальному провадженню.

Також, суд не приймає до уваги твердження захисника про зайняття помічником судді ОСОБА_11 ОСОБА_10 посади помічника голови суду. Голова суду має помічника як голова суду (помічник голови суду), так і помічника як суддя (помічник судді). Це дві різні посади. ОСОБА_10 є помічником судді, і не займав посаду помічника голови суду.

При здійсненні правосуддя судді незалежні і керуються верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Передчасна оцінка процесуальним діям судді або переоцінка судового рішення заявником, під час розгляду судової справи може бути розцінено як втручання у здійснення правосуддя.

Відповідно до пункту 2 Монреальської універсальної декларації про незалежність правосуддя (1983 рік), судді, як особи, є вільними та зобов`язані приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-яких обмежень, впливів, спонук, примусів, загроз або втручання, прямих або непрямих, з будь-якого боку і з будь-яких причин.

В Україні принцип незалежності суддів і судів закріплено на конституційному рівні (статті 126, 127, 129 Конституції України) і законодавчо унормовано (статті 6, 48, 126 Закону України „Про судоустрій і статус суддів). Зокрема, статтею 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової гілки влади (абзац другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).

Конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової гілки влади в механізмі захисту прав і свобод громадян та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого статтею 55 Основного Закону України; будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права громадян на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).

Незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу, а конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової гілки влади у механізмі захисту прав і свобод громадян та є запорукою реалізації права на судовий захист.

Незалежність суддів є основною передумовою функціонування самостійної й авторитетної судової влади, здатної забезпечити об`єктивне та безстороннє правосуддя, ефективно захистити права і свободи людини і громадянина. Принцип незалежності суддів означає процесуальну діяльність під час здійснення правосуддя в умовах, що виключають сторонній вплив на суддів. Гарантії незалежності суддів це передбачені належні засоби мінімізації та усунення негативних впливів на суддів під час відправлення ними правосуддя, спрямовані на ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Наведені доводи також відповідають мотивам висловленим у рішенні Конституційного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 1-24/2020(393/20 (№ 13-р/2020).

Незалежність судової влади, безсумнівно, є суттєвою частиною принципу верховенства права та покликана забезпечувати кожній людині право на справедливий суд, а отже, це не є привілеєм для суддів, а є гарантією поваги до прав та основних свобод людини, що забезпечує довіру до системи правосуддя (абзац сьомий преамбули Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17 листопада 2010 року № CM/Rec (2010) 12 (далі Рекомендація).

У свою чергу, незалежність судової влади забезпечує незалежність кожного окремого судді, що є фундаментальним аспектом верховенства права (пункт 4 додатка до Рекомендації).

Зовнішня незалежність суддів не є прерогативою чи привілеєм, що надається для власних інтересів суддів, а в інтересах верховенства права та осіб, які прагнуть та очікують неупередженого правосуддя; незалежність суддів слід розглядати як гарантію свободи, поваги прав людини та неупередженого застосування закону; безсторонність та незалежність суддів є важливими для гарантування рівності сторін перед судами (пункт 11 додатка до Рекомендації).

Відповідно до пунктів 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин.

Крім цього, як зазначено у пункті 104 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Craxi v. Italy» від 7 грудня 2000 року, професійні судді мають досвід та підготовку, що дозволяє їм не піддаватись впливу якихось зовнішніх чинників, коли йдеться про судовий розгляд.

Обставин, які передбачені ст. 75 КПК України та які б унеможливлювали участь судді у розгляді справи, в ході розгляду заяви не встановлено.

Перевіряючи підстави для самовідводу судді, суд не вбачає наявності підтверджених та переконливих фактів, які б викликали обґрунтований сумнів у неупередженості судді ОСОБА_6 .

У поданій заяві про самовідвід не зазначено, що в судді наявна або може виникнути зацікавленість в розгляді заяви про відвід іншому судді в межах кримінального провадження. Сама ж заява мотивована необхідністю недопущення сумнівів щодо неупередженого та об`єктивного розгляду заяви про відвід судді по вказаному кримінальному провадженню, що не є підставою для задоволення заяви про самовідвід судді.

Отже, суд вважає, що викладені обставини не є такими, що могли б викликати сумніви в неупередженості та об`єктивності судді ОСОБА_6 , а тому в задоволенні заяви про самовідвід судді слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 76, 80-82, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_6 про самовідвід у розгляді заяви представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , про відвід судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_9 від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000575 від 03 березня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_1