Номер провадження: 11-сс/813/476/26
Справа № 947/2187/26 1-кс/947/820/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та з використанням системи «ВКЗ» за участю захисника ОСОБА_7 матеріали справи за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 20.01.2026 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку ч.6 ст.193 КПК України в кримінальному провадженні №0000710 від 05.06.2024 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з вищою освітою, фізичної особою-підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332, ч.3 ст.362 КК України,

встановив:

СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000710 від 05.06.2024 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, передбачених ч.2 ст.332, ч.3 ст.362 КК України, скоєних за наступних обставин.

У зв`язку із початком повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, 24.02.2022 Указом Президента України № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів, а також залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами. Строк проведення зазначеної мобілізації, неодноразово продовжувався та діє станом на теперішній час.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 22 даного Закону передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду - до 60 років.

Пунктом п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених Указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455, якою затверджено «Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», визначено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Виключний перелік громадян України, які наділені правом перетинання державного кордону у період воєнного стану, передбачений «Правилами перетинання державного кордону громадянами України» (далі - Правила), які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

Відповідно до п. 2-8 Правил, у разі введення в Україні воєнного стану пропуск через державний кордон водіїв транспортних засобів суб`єктів господарювання, які мають ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень вантажів та пасажирів автомобільним транспортом (далі - ліцензіати), здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за умови виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

Інформація про водіїв, зазначених в абзаці першому цього пункту, вноситься до відповідної інформаційної системи, адміністратором якої є Укртрансбезпека, на підставі заявки ліцензіата.

Перетин державного кордону здійснюється особою, зазначеною в абзаці першому цього пункту, лише на транспортному засобі, який є засобом провадження господарської діяльності ліцензіата, повна маса якого становить 3500 кілограмів та більше.

Укртрансбезпека проводить перевірку інформації про транспортний засіб на основі даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, та вносить відповідні дані до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки.

Особи, стосовно яких є інформація у відповідній інформаційній системі, можуть безперервно перебувати за кордоном не більше 60 календарних днів з дня перетину державного кордону.

У разі перевищення строків перебування осіб за кордоном, установлених цим пунктом, Укртрансбезпека може припинити доступ відповідного ліцензіата до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки на три місяці.

У разі непідтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, в перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною першою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль».

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», такі види господарської діяльності як перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом - підлягають ліцензуванню.

Пунктами 9, 10, 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 02.12.2015 за № 1001 визначено, що здобувач ліцензії, ліцензіат оформлює трудові відносини з персоналом автомобільного транспорту, визначеним пунктами 10, 12-15 цих Ліцензійних умов, шляхом укладання трудового договору відповідно до статті 24 Кодексу законів про працю України.

Так, водії допускаються до роботи за умови:

1) відсутності за результатами медичного огляду протипоказань за станом здоров`я;

2) проходження інструктажів та стажування у порядку, визначеному Мінрозвитку;

3) проходження періодичного навчання методів надання першої домедичної допомоги потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Встановлюються такі вимоги до водіїв, що здійснюють: 1) внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів на таксі, легковими автомобілями на замовлення: наявність посвідчення водія категорії «B»; наявність стажу керування за категорією «B» - не менше трьох років; мінімальний вік - 21 рік;

2) внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів автобусами: наявність посвідчення водія категорій «D», «D1», «DE», «D1E»; наявність стажу керування водієм на внутрішніх перевезеннях пасажирів автобусами (для міжміських та міжнародних перевезень пасажирів автобусами) - не менше трьох років; проходження стажування з практичного керування автобусами (для водіїв автотранспортних засобів, які протягом 12 і більше місяців до зарахування на відповідну роботу не працювали водіями або наймаються на роботу водіями вперше); стажування перед переведенням на новий регулярний маршрут або на іншу модель автобуса; проходження інструктажу щодо особливостей посадки (висадки) осіб з обмеженими фізичними можливостями; мінімальний вік - 21 рік;

3) міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім міжнародних перевезень небезпечних вантажів та небезпечних відходів): наявність посвідчення водія категорій «C», «C1», «CE», «C1E»; наявність стажу роботи водієм на внутрішніх перевезеннях вантажів вантажними автомобілями - не менше одного року; мінімальний вік: - для керування транспортними засобами, дозволена максимальна вага яких не перевищує 7,5 тонни, - 18 років; - для керування іншими транспортними засобами - 21 рік або не менше ніж 18 років за наявності професійно-технічної освіти за спеціальністю «водій автотранспортного засобу».

Частиною 4 статті 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, ОСОБА_8 , маючи умисел на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, за невстановлених органом досудового розслідуванням обставин, у невстановлений час, однак не пізніше січня 2024 року, вирішив займатися протиправною діяльністю, яка полягала в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

На реалізацію свого протиправного умислу, ОСОБА_8 , який зареєстрований як фізична особа підприємець (далі ФОП) та який обізнаний у правилах та порядку реєстрації ФОП, процедурі внесення осіб до системи «Шлях», яка надає право чоловікам призивного віку перетинати державний кордон, у цілях безпеки, зменшення ризику та для прикриття протиправних дій, пов`язаних із організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України, у період часу з 14.01.2024 до 11.07.2024, підшукав ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким надав вказівку зареєструватися, як ФОП, одним із видів економічної діяльності яких визначити міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів), або отримати ліцензію, розширення провадження виду господарської діяльності на право провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, яка видається Державною службою України з безпеки на транспорті.

Після цього, 14.01.2024 на виконання вказівки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зареєструвався як ФОП « ОСОБА_9 » (РНОКПП: НОМЕР_1 ), за адресою: АДРЕСА_3 , одним з видів діяльності якого є міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів), отримавши 31.01.2024 ліцензію на право провадження господарської діяльності, що передбачає здійснення міжнародних вантажних перевезень (наказ Державної служби України з безпеки на транспорті № 46 від 31.01.2024).

Далі, 28.02.2024 на виконання вказівки ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , який зареєстрований 06.11.2023 як ФОП « ОСОБА_10 » (РНОКПП: НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_4 , але не мав право займатися міжнародними перевезеннями - отримав ліцензію на право провадження господарської діяльності, що передбачає здійснення міжнародних вантажних перевезень (наказ Державної служби України з безпеки на транспорті № 111 від 28.02.2024).

Після цього, 20.03.2024 ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_11 , зареєстрував останнього як ФОП « ОСОБА_11 » (РНОКПП: НОМЕР_3 ), за адресою: АДРЕСА_5 , одним з видів діяльності якого є міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів), отримавши 29.03.2024 ліцензію на право провадження господарської діяльності, що передбачає здійснення міжнародних вантажних перевезень (наказ Державної служби України з безпеки на транспорті № 179 від 29.03.2024), після чого ОСОБА_11 передав ОСОБА_8 свій кваліфікований електронний підпис (далі КЕП), а саме ключ та пароль від нього, що дає змогу отримати доступ до особистого кабінету ліцензіата та вносити відомості до системи «Шлях», за що отримав грошову винагороду від ОСОБА_8 у розмірі 300 доларів США.

Далі, 11.07.2024 на виконання вказівки ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , який зареєстрований 22.11.2011 як ФОП « ОСОБА_12 » (РНОКПП: НОМЕР_4 ), за адресою: АДРЕСА_6 , але не мав право займатися міжнародними перевезеннями - 11.07.2024 отримав ліцензію на право провадження господарської діяльності, відповідно право на здійснення міжнародних вантажних перевезень (наказ Державної служби України з безпеки на транспорті № 511 від 11.07.2024), після чого передав ОСОБА_8 свій КЕП, а саме ключ та пароль від нього, що дає змогу отримати доступ до особистого кабінету ліцензіата та вносити відомості до Єдиного комплексу інформаційних систем (далі системи «Шлях»).

У подальшому, на виконання свого протиправного плану, у невстановлений час, але не пізніше січня 2024 року, ОСОБА_8 підшукав ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який займається наданням в оренду вантажних автомобілів та орендував у нього транспортні засоби вагою не більше 3,5 тон, для того, щоб ними могли керувати водії, які мають категорію В.

Крім того, розуміючи, що орендовані транспортні засоби, на яких перетинатимуть державний кордон фіктивні водії, необхідно повертати до України, ОСОБА_8 підшукав ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який не є військовозобов`язаним (у зв`язку з досягненням 60 років), який за грошову винагороду у розмірі 200 доларів США повинен забирати у визначеному ОСОБА_8 місці в Республіці Молдова залишені водіями транспортні засоби та повертати їх на територію України.

У подальшому, на виконання свого протиправного умислу, направленого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, у невстановлений час, але не пізніше січня 2024 року, у невстановленому місці, при невстановлених обставинах, ОСОБА_8 почав підшукувати військовозобов`язаних чоловіків, які бажали виїхати з території України з різних причин, однак не мали правових підстав для виїзду за кордон в умовах дії на території України правового режиму «Воєнний стан», та сприяти їх фіктивному неофіційному працевлаштуванню на посади водіїв до ФОП « ОСОБА_9 », « ОСОБА_10 », « ОСОБА_11 », « ОСОБА_12 » та допуску до роботи на транспортних засобах, порушуючи при цьому вимоги ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України та п.п. 9, 10, 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених Постановою КМУ від 02.12.2015 № 1001 (Далі - Ліцензійні умови), відповідно до яких водії не могли бути допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, без наявності у вказаних осіб посвідчення водія категорій «C», «C1», «CE», «C1E» та відповідного стажу роботи водієм на внутрішніх перевезеннях вантажів вантажними автомобілями, а основною метою фіктивного прийняття військовозобов`язаних на посади водіїв було забезпечення внесення відомостей щодо них до системи «Шлях», адміністратором якої є Державна служба України з безпеки на транспорті, з метою подальшого незаконного перетину такими особами державного кордону України.

У подальшому, ОСОБА_8 самостійно за допомогою свого особистого КЕП та КЕП і паролів до них, які йому передали ФОП « ОСОБА_9 », ФОП « ОСОБА_10 », ФОП « ОСОБА_11 », ФОП « ОСОБА_12 », що є суб`єктами господарювання, які попередньо за вказівкою ОСОБА_8 отримали ліцензії на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень вантажів та пасажирів автомобільним транспортом (далі - ліцензіат), авторизуючись у системі «Шлях», отримав доступ до особистого кабінету ліцензіата де, керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13), подав заяви на внесення військовозобов`язаних осіб (клієнтів) до системи «Шлях» як водіїв ФОП « ОСОБА_9 », ФОП « ОСОБА_10 », ФОП « ОСОБА_11 », ФОП « ОСОБА_12 », ФОП « ОСОБА_8 » та після схвалення поданих заяв - виготовив пакет документів, необхідних для перетину державного кордону України.

Надалі, після фіктивного працевлаштування військовозобов`язаних осіб на посади водіїв вищезазначених фізичних осіб підприємців та внесення відомостей до системи «Шлях», військовозобов`язані особи, так звані «клієнти», після проходження детального та ретельного інструктажу щодо їх дій при перетині кордону на орендованих ОСОБА_8 у ОСОБА_13 транспортних засобах, або на транспортних засобах ОСОБА_8 та ОСОБА_15 здійснювали перетин державного кордону України через пункти пропуску в межах Одеської та Львівської областей. При цьому, ОСОБА_8 , будучи обізнаним у особливостях прикордонного контролю у пунктах пропуску для автомобільного сполучення, надавав поради та вказівки водіям щодо місця і часу перетину державного кордону та інструктував їх з приводу легенди, якої вони повинні дотримуватись під час проходження прикордонного контролю у пункті пропуску для підтвердження причин та мети виїзду.

Так, у лютому місяці 2024 року, більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, у невстановленому місці, при невстановлених обставинах, маючи умисел, направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з невстановленими особами, підшукав ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який є військовозобов`язаним та не мав законних підстав для виїзду за кордон.

Далі, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що у ОСОБА_16 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України, сприяв останньому у його фіктивному працевлаштуванні на посаду водія ФОП « ОСОБА_9 » та допуску до роботи на транспортних засобах, в порушення вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України та п.п. 9, 10, 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених Постановою КМУ від 02.12.2015 № 1001, оскільки ОСОБА_8 розумів, що ОСОБА_16 не укладено трудовий договір з роботодавцем в порядку ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України, він не проходив інструктажів та стажування у порядку, визначеному Мінрозвитку, не проходив періодичне навчання методів надання першої домедичної допомоги потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод, в нього відсутнє посвідчення водія категорій «C», «C1», «CE», «C1E» та відсутній 1-річний стаж роботи водієм на внутрішніх перевезеннях вантажів вантажними автомобілями.

Після цього, ОСОБА_8 , маючи умисел на організацію незаконного переправлення ОСОБА_16 через державний кордон України, у невстановлений час, але не пізніше лютого 2024 року, у невстановленому місці орендував у ОСОБА_13 транспортний засіб «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_5 , до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу якого, за вказівкою ОСОБА_8 , ФОП « ОСОБА_9 » 19.01.2024 внесений як користувач.

Далі, 09.02.2024, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, у невстановленому місці, при невстановлених обставинах, вніс ОСОБА_16 , який не перебував у трудових відносинах з ФОП « ОСОБА_9 » відповідно до ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України, до системи «Шлях», як водія транспортного засобу «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_5 , для перетину державного кордону України в пункті пропуску «Маяки - Удобне», чим усунув йому перешкоди в перетині державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану.

Після цього, 09.02.2024, у невстановленому місці, ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне переправлення особи через державний кордон, усуваючи перешкоди, передав ОСОБА_16 транспортний засіб «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_5 , з необхідними документами (свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, фіктивним трудовим договором) та надав останньому вказівки щодо часу та місця перетину державного кордону та місця, де необхідно залишити автомобіль після вдалого перетину, після чого ОСОБА_16 почав рух в напрямку пункту пропуску «Маяки-Удобне».

У подальшому, 10.02.2024 о 01:50 год. ОСОБА_16 , перебуваючи за кермом транспортного засобу «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_5 , на підставі того, що він внесений ОСОБА_8 у систему «Шлях», перетнув державний кордон України через пункт пропуску «Маяки-Удобне», що розташований неподалік селища Маяки Одеського району Одеської області, в напрямку міста Кишинів Республіки Молдови, де залишив відчинений транспортний засіб із автомобільними ключами та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, в місці зазначеному ОСОБА_8 .

За вказівкою ОСОБА_8 , транспортний засіб «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_5 , забрав ОСОБА_14 , який не є військовозобов`язаним (у зв`язку з досягненням 60 років) та 15.02.2024 повернув на територію України.

Крім того, в лютому місяці 2024 року, більш точні дата і час в ході досудового розслідування не встановлені, при невстановлених обставинах, маючи умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, підшукав ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який є військовозобов`язаним та мав намір незаконно виїхати за кордон.

Далі, ОСОБА_8 , достеменно знаючи, що у ОСОБА_16 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України, сприяв останньому у його фіктивному працевлаштуванні на посаду водія ФОП « ОСОБА_9 » та допуску до роботи на транспортних засобах, в порушення вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України та п.п. 9, 10, 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених Постановою КМУ від 02.12.2015 № 1001, оскільки ОСОБА_8 розумів, що ОСОБА_16 не укладено трудовий договір з роботодавцем відповідно до вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України, він не проходив інструктажів та стажування у порядку, визначеному Мінрозвитку, не проходив періодичне навчання методів надання першої домедичної допомоги потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод, в нього відсутнє посвідчення водія категорій «C», «C1», «CE», «C1E» та відсутній 1-річний стаж роботи водієм на внутрішніх перевезеннях вантажів вантажними автомобілями.

Після цього, 09.02.2024 року о 14:15 год., ОСОБА_8 , за попередньою змовою з невстановленою особою, у невстановленому місці, при невстановлених обставинах, усвідомлюючи протиправність своїх дій, авторизувавшись у системі «Шлях» за допомогою КЕП ФОП « ОСОБА_9 », отримавши доступ до особистого кабінету ліцензіата, де керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13), вніс недостовірну інформацію до автоматизованої системи - «Шлях», адміністратором якої є Укртрансбезпека щодо ОСОБА_16 , який не перебував у трудових відносинах з ФОП « ОСОБА_9 » відповідно до вимог ч.4 ст.24 Кодексу законів про працю України, в якості водія транспортного засобу «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_5 , з метою усунення перешкод для перетину державного кордону України.

У подальшому, 09.02.2024, ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому місці, усунувши перешкоди для перетину державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану із використанням автоматизованої системи - «Шлях», адміністратором якої є Укртрансбезпека, передав ОСОБА_16 транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_5 , на якому останній 10.02.2024 о 01:50 год. перетнув державний кордон.

Так, в березні 2024 року, більш точні дата та місце досудовим розслідуванням не встановлені, при невстановлених обставинах, маючи умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_8 підшукав ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який є військовозобов`язаним та не мав законних підстав для виїзду за кордон.

Достовірно знаючи, що у ОСОБА_17 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України, ОСОБА_8 сприяв останньому у його фіктивному працевлаштуванні на посаду водія ФОП « ОСОБА_11 » та допуску до роботи на транспортних засобах, в порушення вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України та п.п. 9, 10, 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених Постановою КМУ від 02.12.2015 № 1001, оскільки ОСОБА_8 розумів, що ОСОБА_17 не укладено трудовий договір з роботодавцем, він не проходив інструктажів та стажування у порядку, визначеному Мінрозвитку, не проходив періодичне навчання методів надання першої домедичної допомоги потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод, в нього відсутнє посвідчення водія категорій «C», «C1», «CE», «C1E» та відсутній 1-річний стаж роботи водієм на внутрішніх перевезеннях вантажів вантажними автомобілями.

Після цього, ОСОБА_8 , маючи умисел на організацію незаконного переправлення ОСОБА_17 через державний кордон України, у квітні місяці 2024 року, орендував у ОСОБА_13 транспортний засіб «MERCEDES-BENZ 313 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_6 , до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу якого, за вказівкою ОСОБА_8 , ФОП « ОСОБА_11 » 22.03.2024 внесений як користувач.

Далі, біля 13:00 год. 17.05.2024, знаходячись у невстановленому місці, ОСОБА_18 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, авторизувався у системі «Шлях» за допомогою КЕП ФОП « ОСОБА_11 », який йому надав сам ОСОБА_11 за грошову винагороду у розмірі 300 доларів США та отримав доступ до особистого кабінету ліцензіата де, керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13), подав заяву на внесення ОСОБА_19 , який не перебував у трудових відносинах з ФОП « ОСОБА_11 » відповідно вимог ч.4 ст.24 Кодексу законів про працю України, до системи «Шлях», як водія транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_6 , для перетину державного кордону України через пункт пропуску «Маяки - Удобне», чим усунув перешкоди вказаній особі в перетині державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану.

Після цього, у невстановлений час але не пізніше 23.05.2024, у невстановленому місці, ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне переправлення особи через державний кордон, усуваючи перешкоди для перетину державного кордону, передав ОСОБА_17 транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_6 , з необхідними документами (свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, фіктивним трудовим договором) та надав останньому вказівки щодо дати і місця перетину державного кордону та місця, де необхідно залишити автомобіль після вдалого перетину кордону, після чого ОСОБА_20 почав рух в напрямку пункту пропуску «Маяки-Удобне».

У подальшому, 23.05.2024 о 05:50 год. ОСОБА_20 , перебуваючи за кермом транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_6 , перетнув державний кордон через пункт пропуску «Маяки-Удобне», що розташований неподалік селища Маяки Одеського району Одеської області, в напрямку міста Кишинів, Республіки Молдови, де залишив відчинений транспортний засіб із автомобільними ключами та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, в місці яке зазначив ОСОБА_8 .

За вказівкою ОСОБА_8 , транспортний засіб «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_6 , забрав ОСОБА_14 , який не є військовозобов`язаним (у зв`язку з досягненням 60 років) та 26.05.2024 повернув на територію України.

Так, в березні 2024 року, більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, при невстановлених обставинах, маючи умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_8 підшукав ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який є військовозобов`язаним та мав намір незаконно виїхати за кордон.

Далі, ОСОБА_8 , достеменно знаючи, що у ОСОБА_17 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України, сприяв останньому у його фіктивному працевлаштуванні на посаду водія ФОП « ОСОБА_11 » та допуску до роботи на транспортних засобах, в порушення вимог ч.4 ст.24 Кодексу законів про працю України та п.п. 9, 10, 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених Постановою КМУ від 02.12.2015 № 1001, оскільки ОСОБА_8 розумів, що ОСОБА_17 не укладено трудовий договір з роботодавцем в порядку ч.4 ст.24 Кодексу законів про працю України, він не проходив інструктажів та стажування у порядку, визначеному Мінрозвитку, не проходив періодичне навчання методів надання першої домедичної допомоги потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод, в нього відсутнє посвідчення водія категорій «C», «C1», «CE», «C1E» та відсутній 1-річний стаж роботи водієм на внутрішніх перевезеннях вантажів вантажними автомобілями.

Далі, біля 13:00 год. 17.05.2024, знаходячись у невстановленому місці, ОСОБА_18 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, авторизувався у системі «Шлях» за допомогою КЕП ФОП « ОСОБА_11 », який йому надав сам ОСОБА_11 за грошову винагороду у розмірі 300 доларів США та отримавши доступ до особистого кабінету ліцензіата де, керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13), вніс недостовірну інформацію до системи «Шлях», адміністратором якої є Укртрансбезпека щодо ОСОБА_19 , який не перебував у трудових відносинах з ФОП « ОСОБА_11 » відповідно до вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України, як водія транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_6 , з метою усунення останньому перешкод для перетину державного кордону України.

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.05.2024, ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому місці, усунувши перешкоди для перетину державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану із використанням автоматизованої системи - «Шлях», адміністратором якої є Укртрансбезпека, передав ОСОБА_19 транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_6 , на якому останній 23.05.2024 о 05:50 год. перетнув державний кордон.

Крім того, в червні місяці 2024 року, більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, при невстановлених обставинах, маючи умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_8 підшукав ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який є військовозобов`язаним та не мав законних підстав для виїзду за кордон.

Далі, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що у ОСОБА_21 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України, сприяв останньому у його фіктивному працевлаштуванні на посаду водія ФОП « ОСОБА_8 » та допуску до роботи на транспортних засобах, в порушення вимог ч.4 ст.24 Кодексу законів про працю України та п.п. 9, 10, 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених Постановою КМУ від 02.12.2015 № 1001, оскільки ОСОБА_8 з ОСОБА_21 не укладено трудовий договір, ОСОБА_8 відомо, що він не проходив інструктажів та стажування у порядку, визначеному Мінрозвитку, не проходив періодичне навчання методів надання першої домедичної допомоги потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод, в останнього відсутнє посвідчення водія категорій «C», «C1», «CE», «C1E» та відсутній 1-річний стаж роботи водієм на внутрішніх перевезеннях вантажів вантажними автомобілями.

У подальшому, о 23:54 год. 30.06.2024, знаходячись у невстановленому місці, ОСОБА_18 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, авторизувався у системі «Шлях» за допомогою свого КЕП ФОП « ОСОБА_8 », та увійшовши до особистого кабінету ліцензіата де, керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13), подав заяву на внесення ОСОБА_21 , який не перебував у трудових відносинах з ФОП « ОСОБА_8 », до системи «Шлях», як водія транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_7 , для перетину державного кордону України через пункт пропуску «Маяки - Удобне», усунувши при цьому перешкоди вказаній особі в перетині державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану.

Після цього, 01.07.2024, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись у м. Біла Церква Київської області, ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне переправлення особи через державний кордон, усуваючи перешкоди, передав ОСОБА_21 транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_7 , з необхідними документами (свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, фіктивним трудовим договором) та надав останньому вказівки щодо дати і місця перетину державного кордону та місця, де необхідно залишити автомобіль після вдалого перетину кордону, а далі ОСОБА_21 почав рух в напрямку пункту пропуску «Маяки-Удобне».

У подальшому, 02.07.2024 о 23:13 год. ОСОБА_21 , перебуваючи за кермом транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_7 , перетнув державний кордон в пункті пропуску «Маяки-Удобне», що розташований неподалік селища Маяки Одеського району Одеської області та розмістився в одному із готелів Республіки Молдова, де наступного дня за вказівкою ОСОБА_8 , до нього приїхав ОСОБА_14 , який не є військовозобов`язаним (у зв`язку з досягненням 60 років), забрав транспортний засіб з вантажем та з ОСОБА_21 , підвіз останнього до Міжнародного аеропорту «Кишинів», після чого розвантажив вантаж у Республіці Молдова та 05.07.2024 повернув транспортний засіб до України.

Так, в червні 2024 року, більш точні дата і час в ході досудового розслідування не встановлені, при невстановлених обставинах, маючи умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_8 , підшукав ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який є військовозобов`язаним та мав намір незаконно виїхати за кордон України.

Далі, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що у ОСОБА_21 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України, сприяв останньому у його фіктивному працевлаштуванні на посаду водія ФОП « ОСОБА_8 » та допуску до роботи на транспортних засобах, в порушення вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України та п.п. 9, 10, 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених Постановою КМУ від 02.12.2015 № 1001, оскільки ОСОБА_8 з ОСОБА_21 не укладено трудовий договір відповідно до вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України, ОСОБА_8 відомо, що він не проходив інструктажів та стажування у порядку, визначеному Мінрозвитку, не проходив періодичне навчання методів надання першої домедичної допомоги потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод, в останнього відсутнє посвідчення водія категорій «C», «C1», «CE», «C1E» та відсутній 1-річний стаж роботи водієм на внутрішніх перевезеннях вантажів вантажними автомобілями.

У подальшому, о 23:54 год. 30.06.2024, знаходячись у невстановленому місці, ОСОБА_18 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, авторизувався у системі «Шлях» за допомогою свого КЕП ФОП « ОСОБА_8 », та увійшовши до особистого кабінету ліцензіата де, керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13), вніс недостовірну інформацію до системи «Шлях», адміністратором якої є Укртрансбезпека щодо ОСОБА_21 , який не перебував у трудових відносинах з ФОП « ОСОБА_8 » відповідно до вимог ч.4 ст.24 Кодексу законів про працю України, як водія транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_7 , з метою усунення останньому перешкод для незаконного перетину державного кордону України.

У подальшому, 01.07.2024, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись у м. Біла Церква Київської області, ОСОБА_8 , усунувши перешкоди для перетину державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану із використанням автоматизованої системи - «Шлях», адміністратором якої є Укртрансбезпека, передав ОСОБА_21 транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_7 , з необхідними документами (свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, фіктивним трудовим договором), на якому останній 02.07.2024 о 23:13 год. перетнув державний кордон.

Так, в липні 2024 року, більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, у невстановленому місці при невстановлених обставинах, маючи умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_8 підшукав ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , який є військовозобов`язаним та не мав законних підстав для виїзду за кордон.

Після цього, 11.07.2024 ОСОБА_12 за вказівкою ОСОБА_8 , отримав ліцензію на право провадження господарської діяльності, що передбачає здійснення міжнародних вантажних перевезень (наказ Державної служби України з безпеки на транспорті № 511 від 11.07.2024).

Далі, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що у ОСОБА_22 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України, сприяв останньому у його фіктивному працевлаштуванні на посаду водія ФОП « ОСОБА_12 » та допуску до роботи на транспортних засобах, в порушення вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України та п.п. 9, 10, 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених Постановою КМУ від 02.12.2015 № 1001, оскільки ОСОБА_8 розумів, що ОСОБА_22 не укладено трудовий договір з роботодавцем відповідно до вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України, він не проходив інструктажів та стажування у порядку, визначеному Мінрозвитку, не проходив періодичне навчання методів надання першої домедичної допомоги потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод, в нього відсутнє посвідчення водія категорій «C», «C1», «CE», «C1E» та відсутній 1-річний стаж роботи водієм на внутрішніх перевезеннях вантажів вантажними автомобілями.

Після цього, ОСОБА_8 , маючи умисел на організацію незаконного переправлення ОСОБА_22 через державний кордон України, у липні 2024 року, орендував у ОСОБА_13 транспортний засіб «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_8 , до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу якого, за вказівкою ОСОБА_8 , ФОП « ОСОБА_12 » 17.07.2024 внесений як користувач.

Далі, біля 12:00 год. 19.07.2024, знаходячись у невстановленому місці, ОСОБА_18 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, авторизувався у системі «Шлях» за допомогою КЕП ФОП « ОСОБА_12 », який йому надав ОСОБА_12 та отримавши доступ до особистого кабінету ліцензіата де, керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13) подав заяву на внесення ОСОБА_22 , який не перебував у трудових відносинах з ФОП « ОСОБА_12 », до системи «Шлях», як водія транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_8 , для перетину державного кордону України через пункт пропуску «Маяки - Удобне», чим усунув перешкоди вказаній особі в перетині державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану.

Після цього, 19.07.2024, у невстановленому місці, ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне переправлення особи, через державний кордон, усуваючи перешкоди, передав ОСОБА_22 транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_8 , з необхідними документами (свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, фіктивним трудовим договором) та надав останньому вказівки, щодо місця і дати перетину державного кордону та місця, де необхідно залишити автомобіль.

Крім того, ОСОБА_8 , на виконання свого протиправного умислу, з метою прикриття дійсних намірів про незаконне переправлення через державний кордон ОСОБА_22 , надав останньому вказівку передати в місті Одесі багаж з його особистими речами ОСОБА_14 (який не є військовозобов`язаним (у зв`язку з досягненням 60 років), який їх привезе на територію Республіки Молдова, коли прибуде за транспортним засобом і передасть їх ОСОБА_22 , надавши номер мобільного телефону НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_14 .

У подальшому, 19.07.2024 біля 23:00 год. ОСОБА_22 прибув до міста Одеси, де на парковці АЗС «БРСМ» за адресою: 22 км+300 праворуч автодороги «Обхід м. Одеси», смт. Хлібодарське, Одеська область зустрівся з ОСОБА_14 та передав йому багаж з особистими речами, після чого поїхав на транспортному засобі марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_8 , у напрямку пункту пропуску «Маяки-Удобне», що розташований неподалік селища Маяки Одеського району Одеської області, де 20.07.2024 біля 16:30 год. намагався перетнути державний кордон, але у виїзді йому відмовлено працівником Державної прикордонної служби України (далі ДПСУ) з причини не підтвердження мети виїзду.

Після цього, 21.07.2024 біля 16:00 год., ОСОБА_22 , за вказівкою ОСОБА_8 , у невстановленому місці на території Одеської області, передав транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_8 , разом з документами ОСОБА_14 , забрав у нього свій багаж з речами та повернувся до м. Києва.

Так, в липні 2024 року, більш точна дата під час досудового розслідування не встановлена, у невстановленому місці, при невстановлених обставинах, маючи умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_8 , підшукав ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , який є військовозобов`язаним та мав намір незаконно виїхати за кордон.

Далі, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що у ОСОБА_22 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України, сприяв останньому у його фіктивному працевлаштуванні на посаду водія ФОП « ОСОБА_12 » та допуску до роботи на транспортних засобах, в порушення вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України та п.п. 9, 10, 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених Постановою КМУ від 02.12.2015 № 1001, оскільки ОСОБА_8 розумів, що ОСОБА_22 не укладено трудовий договір з роботодавцем відповідно до вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України, він не проходив інструктажів та стажування у порядку, визначеному Мінрозвитку, не проходив періодичне навчання методів надання першої домедичної допомоги потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод, в нього відсутнє посвідчення водія категорій «C», «C1», «CE», «C1E» та відсутній 1-річний стаж роботи водієм на внутрішніх перевезеннях вантажів вантажними автомобілями.

Після цього, біля 12:00 год. 19.07.2024, знаходячись у невстановленому місці, ОСОБА_18 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, авторизувався у системі «Шлях» за допомогою КЕП ФОП « ОСОБА_12 », який йому надав сам ОСОБА_12 та отримавши доступ до особистого кабінету ліцензіата де, керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13) вніс недостовірну інформацію до системи «Шлях», адміністратором якої є Укртрансбезпека, щодо ОСОБА_22 , який не перебував у трудових відносинах з ФОП « ОСОБА_12 », як водія транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_8 , з метою усунення перешкод для перетину державного кордону України.

У подальшому, 19.07.2024, ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому місці, усунувши перешкоди для перетину державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану із використанням автоматизованої системи - «Шлях», адміністратором якої є Укртрансбезпека, передав ОСОБА_22 транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI», реєстраційний номер НОМЕР_8 , на якому останній 20.07.2024 біля 16:30 год. намагався перетнути державний кордон, але у виїзді йому відмовлено працівником ДПСУ з причини не підтвердження мети виїзду.

Так, на початку липня 2024 року, більш точна дата під час досудового розслідування не встановлена, у невстановленому місці, при невстановлених обставинах, маючи умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_8 , запропонував своєму знайомому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є військовозобов`язаним та не мав законних підстав для виїзду за кордон, організувати його незаконне переправлення через державний кордон України.

Далі, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що у ОСОБА_12 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України і що він зареєстрований, як ФОП « ОСОБА_12 », з метою забезпечення внесення відомостей щодо нього до системи «Шлях», для подальшого незаконного перетину державного кордону України, надав вказівку отримати ліцензію на право провадження господарської діяльності з перевезення вантажів вантажними автомобілями, на що ОСОБА_12 погодився і 11.07.2024 отримав ліцензію на право провадження господарської діяльності, що передбачає здійснення міжнародних вантажних перевезень (наказ Державної служби України з безпеки на транспорті № 511 від 11.07.2024).

Після цього, ОСОБА_8 , маючи умисел на організацію незаконного переправлення ОСОБА_12 через державний кордон України, біля 11:30 год. 14.07.2024, знаходячись у невстановленому місці, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, у присутності самого ОСОБА_12 , авторизувався у системі «Шлях» за допомогою КЕП ФОП « ОСОБА_12 », та отримав доступ до особистого кабінету ліцензіата де, керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13), знаючи, що ОСОБА_12 не проходив інструктажів та стажування у порядку, визначеному Мінрозвитку, не проходив періодичне навчання методів надання першої домедичної допомоги потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод, не має посвідчення водія категорій «C», «C1», «CE», «C1E» та не має стажу роботи водієм на внутрішніх перевезеннях вантажів вантажними автомобілями - не менше одного року, подав заяву на внесення останнього до системи «Шлях», як водія транспортного засобу марки «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_10 , для перетину державного кордону України через пункт пропуску «Старокозаче», усунувши при цьому перешкоди вказаній особі в перетині державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану.

У подальшому, у невстановлений час, у невстановленому місці, ОСОБА_8 , з метою прикриття незаконного виїзду за кордон ОСОБА_12 , знайшов вантаж у вигляді тари з ефірними оліями для перевезення до Республіки Молдова, який ОСОБА_12 за вказівкою ОСОБА_8 завантажив до транспортного засобу марки «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_10 та почав рух в напрямку пункту пропуску «Старокозаче».

Далі, біля 21:30 год. 18.07.2024, ОСОБА_12 перебуваючи за кермом транспортного засобу марки «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_10 , прибув до пункту пропуску «Старокозаче», де йому 19.07.2024 біля 09:45 год. відмовлено у виїзді працівником ДПСУ з причини не підтвердження мети виїзду, а також через відсутність класифікації виду економічної діяльності в реєстраційних документах ФОП « ОСОБА_12 », який дає право на міжнародне перевезення вантажу, про що ОСОБА_12 повідомив у телефонному режимі ОСОБА_8 .

Так, 19.07.2024 близько 09:45, ОСОБА_8 надав вказівку ОСОБА_12 додати класифікацію виду економічної діяльності 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт» через універсальну платформу для е-ідентифікації та автентифікації користувачів - порталу «id.gov.ua» (далі - «Дія), що дає право ОСОБА_12 на міжнародне перевезення вантажу, що ОСОБА_12 і зробив об 11:45 год. 19.07.2024 та 20.07.2024 знову спробував перетнути кордон через пункт пропуску «Старокозаче», де ОСОБА_12 біля 01:33 год. відмовлено у виїзді працівником ДПСУ з причини не підтвердження мети виїзду, про що останній повідомив у телефонному режимі ОСОБА_8 .

У подальшому, 20.07.2024 біля 10:00 год., ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому місці, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, авторизувався у системі «Шлях» за допомогою КЕП ФОП « ОСОБА_12 », який той надав йому раніше, та отримав доступ до особистого кабінету ліцензіата де, керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13), вніс зміни до раніше поданої заяви на внесення відомостей про ОСОБА_12 до системи «Шлях», як водія транспортного засобу марки «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_10 , для перетину державного кордону України, зазначивши інший пункт пропуску - «Рені-Джюрджюлешть», про що повідомив ОСОБА_12 , та надав вказівку їхати до зазначеного пункту пропуску.

На виконання вказівки ОСОБА_8 , 20.07.2024 біля 21:00 год., ОСОБА_12 перебуваючи за кермом транспортного засобу марки «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_10 прибув до пункту пропуску «Рені-Джюрджюлешть», де йому 22.07.2024 близько 01:25 год. відмовлено у перетині державного кордону працівником ДПСУ з причини не підтвердження мети виїзду, про що він повідомив ОСОБА_8 .

Так, на початку липня 2024 року, більш точна дата під час досудового розслідування не встановлена, при невстановлених обставинах, маючи умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_8 , запропонував своєму знайомому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є військовозобов`язаним, організувати його незаконне переправлення через державний кордон України

Далі, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що у ОСОБА_12 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України і що він зареєстрований, як ФОП « ОСОБА_12 », з метою забезпечення внесення відомостей щодо нього до системи «Шлях», для подальшого незаконного перетину державного кордону України, надав вказівку отримати ліцензію на право провадження господарської діяльності з перевезення вантажів вантажними автомобілями, на що ОСОБА_12 погодився і 11.07.2024 отримав ліцензію на право провадження господарської діяльності, що передбачає здійснення міжнародних вантажних перевезень (наказ Державної служби України з безпеки на транспорті № 511 від 11.07.2024).

У подальшому, ОСОБА_8 , біля 11:30 год. 14.07.2024, знаходячись у невстановленому місці, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, у присутності самого ОСОБА_12 , авторизувався у системі «Шлях» за допомогою КЕП ФОП « ОСОБА_12 », та отримав доступ до особистого кабінету ліцензіата де, керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13), вніс недостовірну інформацію до системи «Шлях», адміністратором якої є Укртрансбезпека, щодо ОСОБА_12 , як водія транспортного засобу марки «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_10 , з метою усунення перешкод для перетину державного кордону України, знаючи, що ОСОБА_12 не проходив інструктажів та стажування у порядку, визначеному Мінрозвитку, не проходив періодичне навчання методів надання першої домедичної допомоги потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод, не має посвідчення водія категорій "C", "C1", "CE", "C1E" та не має стажу роботи водієм на внутрішніх перевезеннях вантажів вантажними автомобілями - не менше одного року.

Далі, біля 21:30 год. 18.07.2024, ОСОБА_12 перебуваючи за кермом транспортного засобу марки «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_10 , прибув до пункту пропуску «Старокозаче», де йому 19.07.2024 біля 09:45 год. відмовлено у виїзді працівником ДПСУ з причини не підтвердження мети виїзду, а також через відсутність класифікації виду економічної діяльності в реєстраційних документах ФОП « ОСОБА_12 », який дає право на міжнародне перевезення вантажу, про що ОСОБА_12 повідомив у телефонному режимі ОСОБА_8 .

Так, 19.07.2024 близько 09:45, ОСОБА_8 надав вказівку ОСОБА_12 додати класифікацію виду економічної діяльності 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт» через універсальну платформу для е-ідентифікації та автентифікації користувачів - порталу «id.gov.ua» (далі - «Дія), що дає право ОСОБА_12 на міжнародне перевезення вантажу, що ОСОБА_12 і зробив об 11:45 год. 19.07.2024 та 20.07.2024 знову спробував перетнути кордон через пункт пропуску «Старокозаче», де ОСОБА_12 біля 01:33 год. відмовлено у виїзді працівником ДПСУ з причини не підтвердження мети виїзду, про що останній повідомив у телефонному режимі ОСОБА_8 .

У подальшому, 20.07.2024 біля 10:00 год., ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому місці, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, авторизувався у системі «Шлях» за допомогою КЕП ФОП « ОСОБА_12 », який той надав йому раніше, та отримав доступ до особистого кабінету ліцензіата де, керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13), вніс зміни до раніше поданої заяви на внесення відомостей про ОСОБА_12 до системи «Шлях», як водія транспортного засобу марки «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_10 , для перетину державного кордону України, зазначивши інший пункт пропуску - «Рені-Джюрджюлешть», про що повідомив ОСОБА_12 , та надав вказівку їхати до зазначеного пункту пропуску.

На виконання вказівки ОСОБА_8 , 20.07.2024 біля 21:00 год., ОСОБА_12 перебуваючи за кермом транспортного засобу марки «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_10 прибув до пункту пропуску «Рені-Джюрджюлешть», де йому 22.07.2024 близько 01:25 год. відмовлено у перетині державного кордону працівником ДПСУ з причини не підтвердження мети виїзду, про що він повідомив ОСОБА_8 .

Так, в серпні 2024 року, більш точна дата та час в ході досудового розслідування не встановлені, у невстановленому місці, при невстановлених обставинах, маючи умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_8 , підшукав ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який є військовозобов`язаним та не мав законних підстав для виїзду за кордон.

Далі, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що у ОСОБА_23 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України, сприяв останньому у його фіктивному працевлаштуванні на посаду водія ФОП « ОСОБА_8 » та допуску до роботи на транспортних засобах, в порушення вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України та п.п. 9, 10, 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених Постановою КМУ від 02.12.2015 № 1001, оскільки ОСОБА_8 розумів, що ОСОБА_23 не укладено трудовий договір з роботодавцем відповідно до вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України, він не проходив інструктажів та стажування у порядку, визначеному Мінрозвитку, не проходив періодичне навчання методів надання першої домедичної допомоги потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод, та в нього відсутній 1-річний стаж роботи водієм на внутрішніх перевезеннях вантажів вантажними автомобілями.

У подальшому, о 20:00 год. 02.09.2024, знаходячись у невстановленому місці, ОСОБА_18 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, авторизувався у системі «Шлях» за допомогою свого КЕП ФОП « ОСОБА_8 », та увійшовши до особистого кабінету ліцензіата де, керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13), подав заяву на внесення ОСОБА_23 , який не перебував у трудових відносинах з ФОП « ОСОБА_8 », до системи «Шлях», як водія транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_7 , для перетину державного кордону України через пункт пропуску «Рава-Руська», усунувши при цьому перешкоди вказаній особі в перетині державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану.

Після цього, у невстановлений час, але не пізніше 02.09.2024, знаходячись у м. Біла Церква Київської області, ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне переправлення особи через державний кордон, усуваючи перешкоди, передав ОСОБА_23 транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_7 , з необхідними документами (свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу і фіктивним трудовим договором) та надав останньому вказівки, щодо місця і часу перетину державного кордону та місця, в якому необхідно залишити автомобіль після перетину кордону, а ОСОБА_23 почав рух в напрямку пункту пропуску «Рава-Руська».

У подальшому, 03.09.2024 близько 22:15 год. ОСОБА_23 , перебуваючи за кермом транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_7 , прибув до пункту пропуску «Рава-Руська» та намагався перетнути державний кордон, але йому відмовлено в перетині кордону працівником ДПСУ з причини не підтвердження мети виїзду, про що ОСОБА_23 повідомив у телефонному режимі ОСОБА_8 .

Далі, 04.09.2024 близько 12:00 год., ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому місці, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, авторизувався у системі «Шлях» за допомогою свого КЕП ФОП « ОСОБА_8 », увійшов до особистого кабінету ліцензіата де, керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13), вніс зміни до раніше поданої заяви на внесення ОСОБА_23 до системи «Шлях», як водія транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_7 , для перетину державного кордону України, зазначивши інший пункт пропуску «Угринів-Долгобичув», про що повідомив ОСОБА_23 , та надав вказівку їхати до зазначеного пункту пропуску.

На виконання вказівки ОСОБА_8 , 04.09.2024 близько 15:00 год., ОСОБА_23 перебуваючи за кермом транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_7 , прибув до пункту пропуску «Угринів-Долгобичув», де йому 04.09.2024 о 16:30 год. відмовлено в перетині державного кордону працівником ДПСУ з причини не підтвердження мети виїзду, про що він повідомив ОСОБА_8 .

Так, в серпні 2024 року, більш точні дата і час в ході досудового розслідування не встановлені, при невстановлених обставинах, маючи умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_8 , підшукав ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який є військовозобов`язаним та мав намір незаконно виїхати за кордон.

Далі, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що у ОСОБА_23 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України, сприяв останньому у його фіктивному працевлаштуванні на посаду водія ФОП ОСОБА_8 та допуску до роботи на транспортних засобах, в порушення вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України та п.п. 9, 10, 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених Постановою КМУ від 02.12.2015 № 1001, оскільки ОСОБА_8 розумів, що ОСОБА_23 не укладено трудовий договір з роботодавцем, він не проходив інструктажів та стажування у порядку, визначеному Мінрозвитку, не проходив періодичне навчання методів надання першої домедичної допомоги потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод, та в нього відсутній 1-річний стаж роботи водієм на внутрішніх перевезеннях вантажів вантажними автомобілями.

У подальшому, о 20:00 год. 02.09.2024, знаходячись у невстановленому місці, ОСОБА_18 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, авторизувався у системі «Шлях» за допомогою свого КЕП ФОП « ОСОБА_8 », та увійшовши до особистого кабінету ліцензіата де, керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13), вніс недостовірну інформацію до системи «Шлях», адміністратором якої є Укртрансбезпека, щодо ОСОБА_23 , який не перебував у трудових відносинах з ФОП « ОСОБА_8 » відповідно до вимог ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України та не мав 1-річний стаж роботи водієм на внутрішніх перевезеннях вантажів вантажними автомобілями, як водія транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_7 , для перетину державного кордону України через пункт пропуску «Рава-Руська», з метою усунення перешкод для перетину державного кордону України.

Далі, у невстановлений час, але не пізніше 02.09.2024, знаходячись у

м. Біла Церква Київської області, ОСОБА_8 , усунувши перешкоди для перетину державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану із використанням автоматизованої системи - «Шлях», адміністратором якої є Укртрансбезпека, передав ОСОБА_23 транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_7 , з необхідними документами (свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу і фіктивним трудовим договором), на якому останній 03.09.2024 близько 22:15 год. намагався перетнути державний кордон, але йому відмовлено в перетині кордону працівником далі ДПСУ з причини не підтвердження мети виїзду, про що ОСОБА_23 повідомив у телефонному режимі ОСОБА_8 .

Далі, 04.09.2024 близько 12:00 год., ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому місці, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, авторизувався у системі «Шлях» за допомогою свого КЕП ФОП « ОСОБА_8 », увійшов до особистого кабінету ліцензіата де, керуючись Інструкцією, опублікованою на офіційному сайті Укртрансбезпеки (ІНФОРМАЦІЯ_13), вніс недостовірно інформацію до системи «Шлях», щодо ОСОБА_23 , як водія транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_7 , для перетину державного кордону України, зазначивши інший пункт пропуску «Угринів-Долгобичув», про що повідомив ОСОБА_23 , та надав вказівку їхати до зазначеного пункту пропуску.

На виконання вказівки ОСОБА_8 , 04.09.2024 близько 15:00 год., ОСОБА_23 перебуваючи за кермом транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_7 прибув до пункту пропуску «Угринів-Долгобичув», де йому 04.09.2024 о 16:30 год. відмовлено в перетині державного кордону працівником ДПСУ з причини не підтвердження мети виїзду.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332, ч.3 ст.362 КК України.

30.06.2025 року старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_24 складено повідомлення про підозру ОСОБА_8 за вищевказаними кримінальним правопорушеннями, яку цього ж дня під підпис вручено останньому (а.с.152-181 т.2).

Окрім цього, 30.06.2025 року підозрюваному ОСОБА_8 вручено клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчим суддею Київського районного суду міста Одеси призначено розгляд вказаного клопотання на 04.07.2025 року, про що підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 повідомлено 01.07.2025 року. Проте, підозрюваний ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив. Таким чином, органом досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 , який знав про розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу, почав переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

10.07.2025 року постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_24 підозрюваного ОСОБА_8 оголошено у розшук (а.с.182-205 т.2).

Цього ж дня, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_8 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою (справа №947/14378/25, провадження №1-кс/947/9816/25, а.с.206-223 т.2).

22.07.2025 року, 07.08.202025 року постановами слідчого досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено на підставі п.2 ч.1 ст.280 КПК, у зв`язку із оголошенням у розшук підозрюваного ОСОБА_8 (а.с.1-3 т.3).

07.08.2025 року досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлено.

Окрім цього, на виконання доручення слідчого, співробітниками Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області було здійснено виїзди за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , однак двері вказаної квартири ніхто не відчинив.

У зв`язку з цим, житлово-комунальній організації за місцем проживання ОСОБА_8 вручено повістки про виклик підозрюваного до слідчого на 09.07.2025 року, 10.07.2025 та 11.07.2025 року, однак останній до органу досудового розслідування не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив.

Оскільки органом досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_8 почав переховуватись від органу досудового розслідування, 24.12.2025 року надано доручення співробітникам НОМЕР_11 прикордонного загону Державної прикордонної служби України на встановлення місцезнаходження ОСОБА_8 та забезпечення його явки до слідчого управління ГУНП в Одеській області.

На виконання вказаного доручення 29.12.2025 року отримано відповідь, згідно якої ОСОБА_8 , у невстановленому на даний час місці, у невстановлений час, але не раніше 30.06.2025 року та не пізніше 05.07.2025 року, незаконно перетнув державний кордон України у напрямку Румунії. Окрім цього, згідно з інформації від правоохоронних органів Румунії ОСОБА_8 05.07.2025 року здійснив авіапереліт рейсом JU107 авіакомпанії Air Serbia за маршрутом Бухарест (Отопені, ОТР) - Белград (Нікола Тесла, BEG), що свідчить про те, що ОСОБА_8 на даний час знаходиться за межами території України.

29.12.2025 року постановою слідчого підозрюваний ОСОБА_8 оголошений у міжнародний розшук (а.с. 19-42 т.3).

16.01.2026 року старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_24 , за погодженням з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_25 , звернулась до слідчого судді з клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення застави.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, на виклики до слідчого не з`являється, перетнув державний кордон України, оголошений у міжнародний розшук, та в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування; здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; а також продовження вчинення інших кримінальних правопорушень.

Оскарженою ухвалою задоволено клопотання слідчого, та в порядку ч.6 ст.193 КПК України за відсутності підозрюваного обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Одночасно ухвалою суду визначено, що після затримання ОСОБА_8 і не пізніше, як через 48 годин з часу його доставки до місяця кримінального провадження доставити останнього до слідчого судді для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати, та постановити нову, якою залишити без задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

В обґрунтування вимог скарги захисник вказує, що ухвала є незаконною, оскільки у слідчого судді не було законних та обґрунтованих підстав для обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду не необґрунтованість підозри, а також недоведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК, у кримінальному провадженні.

Окрім цього, захисник посилається на такі доводи:

-за клопотанням слідчого ОСОБА_8 виїхав за межі території України, однак інформації щодо можливого перебування ОСОБА_8 за кордоном не підтверджена належними доказами;

-відсутність достатніх даних про оголошення та перебування ОСОБА_8 у міжнародному розшуку вказувала на необґрунтованість клопотання про обрання запобіжного заходу та відсутність передбаченої ч.6 ст.193 КПК України підстави для його застосування;

-обрання слідчим суддею щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави суперечить положенням ст.183 КПК;

-не враховано наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, його позитивну характеристику, наявність у нього постійного місця проживання та роботи, відсутність судимостей, що надає підстави об`єктивному спостерігачу дійти висновку про його непричетність до вчинення злочинів.

Окрім цього, захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. Хоча вказує, що оскільки оскаржена ухвала не направлялась захиснику ОСОБА_7 , надання загального доступу у ЄДРСР було забезпечено 26.01.2026 року, то передбачений ст.395 КПК України п`ятиденний строк для її оскарження до суду апеляційної інстанції вважає не пропущеним.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Судовий розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , який відповідно до клопотання слідчого, перетнув державний кордон України, оголошений у міжнародний розшук, а його місцеперебування невідоме.

Захисник ОСОБА_7 не заперечував проти апеляційного розгляду за відсутності підозрюваного, за участю його захисника.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, просив їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Що стосується строку звернення захисника із апеляційною скаргою, колегією суддів встановлене таке.

Відповідно до вимог ст.395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику скаржника, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Із оскарженої ухвали вбачається, що розгляд клопотання слідчого слідчим суддею 20.01.2026 року здійснено за участю захисника ОСОБА_7 , за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

Відомості про вручення чи направлення ухвали суду підозрюваному чи його захиснику ОСОБА_7 в матеріалах справи відсутні.

30.01.2026 року через систему «Електронний суд» захисник ОСОБА_7 подав до суду апеляційну скаргу, із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Мотивуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, захисник ОСОБА_7 посилається на те, що оскільки ухвала не направлялась захиснику, а надання загального доступу до судового рішення у ЄДРСР було забезпечено 26.01.2026 року, то передбачений ст.395 КПК України п`ятиденний строк для її оскарження до суду апеляційної інстанції вважає не пропущеним, разом з цим у прохальній частині скарги просить його поновити.

Колегія суддів, не погоджується із доводами захисника про відрахування строку на подання скарги від дати загального доступу до судового рішення у ЄДРСР, разом із цим вважає необхідним забезпечити захиснику доступ до правосуддя та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Статтею 193 КПК визначений порядок розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті (ч.1 ст.193 КПК).

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст.177 цього кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332, ч.3 ст.362 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування; а також врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_8 оголошений у міжнародний розшук, дійшов висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою за його відсутності в порядку ч.6 ст.193 КПК.

Із викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування в порядку ч.6 ст.193 КПК щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Підстав, передбачених ст.87 КПК, для визнання цих доказів недопустимими, колегією суддів не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Апеляційний суд вважає, що органом досудового розслідування дотримано порядок повідомлення про підозру в даному кримінальному провадженні, повідомлення про підозру ОСОБА_8 вручено в той же день особисто під підпис.

Доводи сторони захисту стосовно того, що в клопотанні слідчого відсутнє належне та достатнє доведення факту оголошення підозрюваного у міжнародний розшук, колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, слідчий суддя, серед іншого, також зобов`язаний встановити наявність достатніх підстав вважати, що такий підозрюваний оголошений у міжнародний розшук.

Разом з тим, КПК України жодним чином не обумовлює ухвалення судового рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, доведеністю факту перебування такої особи у міжнародному розшуку, а лише визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч.6 ст.193, ч.2 ст.281 КПК).

Відповідно до ч.1 ст.281 КПК, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Вказана норма права не відокремлює оголошення особи в державний, міждержавний чи міжнародний розшук. Тобто, підставами для оголошення підозрюваного в розшук (державний, міждержавний, міжнародний) - є відсутність під час досудового розслідування відомостей про його місцезнаходження або перебування такої особи за межами України та неявка без поважних причин на виклик слідчого/прокурора, за умови його належного повідомлення про такий виклик.

Із матеріалів судової справи та клопотання слідчого вбачається, що органом досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_8 почав переховуватись від органу досудового розслідування, тому 24.12.2025 року надано доручення співробітникам НОМЕР_11 прикордонного загону Державної прикордонної служби України на встановлення місцезнаходження ОСОБА_8 та забезпечення його явки до слідчого управління ГУНП в Одеській області. На виконання вказаного доручення, 29.12.2025 року отримано відповідь, згідно якої ОСОБА_8 , у невстановленому на даний час місці, у невстановлений час, але не раніше 30.06.2025 року та не пізніше 05.07.2025 року незаконно перетнув державний кордон України у напрямку Румунії. Окрім цього, згідно з інформації від правоохоронних органів Румунії ОСОБА_8 05.07.2025 року здійснив авіапереліт рейсом JU107 авіакомпанії Air Serbia за маршрутом Бухарест (Отопені, ОТР) - Белград (Нікола Тесла, BEG), що свідчить про те, що ОСОБА_8 на даний час знаходиться за межами території України.

29.12.2025 року постановою слідчого підозрюваний ОСОБА_8 оголошений у міжнародний розшук (а.с. 19-42 т.3).

За наведених обставин колегія суддів критично ставиться до доводів захисника про недоведеність факту оголошення ОСОБА_8 у міжнародний розшук.

Щодо доводів захисника про відсутність ризиків у кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає наступне.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваним та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його винуватості за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Як встановлено органом досудового розслідування, підозрюваний ОСОБА_8 , будучи обізнаним, що в провадженні слідчого судді перебувало клопотання про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, копію якого було вручено підозрюваному, до слідчого судді не з`явився, став переховуватись від органу досудового розслідування та суду, перетнув державний кордон України, внаслідок чого оголошений у міжнародний розшук.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Крім того, колегія суддів враховує, що захисником не наведено та не підтверджено наявності обставин, що могли б гарантувати запобігання встановленому ризику шляхом застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного із тримання під вартою.

Доводи захисника про наявність у підозрюваного ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, місця проживання та роботи, а також відсутність судимостей; не нівелюють встановленого ризику переховування підозрюваного у кримінальному провадженні, відповідно не спростовують законності обрання щодо останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника стосовно того, що обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 у виді тримання під вартою без визначення застави суперечить положенням ст.183 КПК, колегія суддів визнає безпідставними, та такими що спростовуються приписами ч.4 ст.183 КПК, відповідно до яких при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який оголошений у міжнародний розшук, та/або виїхав, розмір застави не визначається.

Апеляційний суд звертає увагу, що у відповідності до ч.6 ст.193 КПК після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного має розглянути питання застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що має постановити відповідну ухвалу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку ч.6 ст.193 КПК відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні в тому числі тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існує зазначений слідчим суддею ризик, який виправдовує обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника щодо незаконності оскарженої ухвали, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2026 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0000710 від 05.06.2024 року, в порядку ч.6 ст.193 КПК України, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4