КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 03 березня 2026року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 03.03.2026 задоволено клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку у ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- 3 зіп-пакети із твердоподібною речовиною зеленого кольору, які поміщено до сейф-пакунку НПУ №PSP2225236;

- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S24 Ultra», моделі SM-S928B/DS, серійний номер: НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , із сім-картою НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_6 та упаковано до сейф-пакунку НПУ №PSP2225231;

- грошові кошти в сумі 18 000 доларів США (180 купюр номіналом по 100), які поміщено до сейф-пакунку НПУ №PSP2225233;

- 3 білі каністри з рідиною із специфічним запахом, які поміщено до 3-х прозорих сейф-пакетів, що опечатано бирками №Н30664131, №Н30664133, №Н30664132, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

_____________________________________________________________________________

Справа № 759/3756/26Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3123/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S24 Ultra», моделі SM-S928B/DS, серійний номер: НОМЕР_1 , із сім-картою НОМЕР_4 ; грошові кошти в сумі 18 000 доларів США; 3 каністри з рідиною зі специфічним запахом та відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що єдиною підставою для проведення обшуку було відшукання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, а також інших речовин, рідин та обладнання, які можуть використовуватись під час незаконного виготовлення наркотичних засобів.

В ході проведення обшуку не було виявлено жодних подібних речей, однак з невідомих причин слідчим прийнято рішення про вилучення заощаджень власника майна ОСОБА_6 , залишивши таким чином його без засобів до існування.

Жодних доказів того, що вилучені грошові кошти одержані злочинним шляхом, слідчим не надано.

Також апелянт зазначав, що інкриміновані ОСОБА_6 дії були ним нібито вчинені до квітня 2025, в той час як вилучений мобільний телефон придбано в травні 2025.

Вилучені під час обшуку 3 каністри містять професійний окисник та дезінфектор широкого спектра дії, а саме перекис водню 60% у формі прозорої речовини, який був придбаний у ФОП ОСОБА_10 в кінці грудня 2025 для дезінфекції території та розплідника комах.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, вислухавши думку представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який не заперечував проти здійснення судового розгляду без участі прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який в режимі відеоконференцзв`язку підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002456 від 05.12.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК України.

Згідно даних клопотання, під час досудового розслідування встановлено, що на території Київської області діє група осіб, яка займається незаконним виготовленням, придбанням, зберіганням, перевезенням, пересиланням з метою збуту та незаконним збутом особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах.

Учасники вказаної групи займаються незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням, пересиланням прекурсорів в особливо великих розмірах з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин.

Проведеними оперативно-розшуковими заходами працівниками Департаменту боротьби з наркозлочинністю Національної поліції України встановлено організаторів групи, які здійснюють виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах, серед яких є ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначено в клопотанні, факти протиправної діяльності ОСОБА_6 підтверджується матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності, а саме: протоколами за результатами проведення НСРД, висновками експерта, протоколами огляду та рапортами оперативних працівників ДБН НП України.

14.02.2026 ОСОБА_6 повідомлено про підозру в незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні та пересиланні прекурсору з метою його використання для виготовлення психотропної речовини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 311 КК України; в незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні та пересиланні прекурсору з метою його використання для виготовлення психотропної речовини, вчиненому повторно, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 311 КК України; в незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також збут особливо небезпечної психотропної речовини у великому розмірі, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 307 КК України; та в незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також збут особливо небезпечної психотропної речовини у великому розмірі, вчиненого повторно, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 11.02.2026 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 14.02.2026, цього ж дня з 07 год. 07 хв. по 11 год. 39 хв. проведено обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено наступне майно: 3 зіп-пакети із твердоподібною речовиною зеленого кольору; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S24 Ultra», моделі SM-S928B/DS, серійний номер: НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , із сім-картою НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_6 ; грошові кошти в сумі 18 000 доларів США (180 купюр номіналом по 100); 3 білі каністри з рідиною із специфічним запахом.

Постановою слідчого старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції УкраїниОСОБА_7 від 14.02.2026 вилучене в ході обшуку вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002456.

16.02.2026 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 3 зіп-пакети із твердоподібною речовиною зеленого кольору, які поміщено до сейф-пакунку НПУ №PSP2225236; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S24 Ultra», моделі SM-S928B/DS, серійний номер: НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , із сім-картою НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_6 та упаковано до сейф-пакунку НПУ №PSP2225231; грошові кошти в сумі 18 000 доларів США (180 купюр номіналом по 100), які поміщено до сейф-пакунку НПУ №PSP2225233; 3 білі каністри з рідиною із специфічним запахом, які поміщено до 3-х прозорих сейф-пакетів, що опечатано бирками №Н30664131, №Н30664133, №Н30664132, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2026 задоволено вищевказане клопотання слідчого у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена в частині накладенні арешту на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S24 Ultra», моделі SM-S928B/DS, серійний номер: НОМЕР_1 , із сім-картою НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_6 ; грошові кошти в сумі 18 000 доларів США; та 3 білі каністри із рідиною зі специфічним запахом, які були вилучені під час обшуку 14.02.2026 за адресою: АДРЕСА_1 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту вказаного майна.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно ніким не оскаржена, а відтак колегією суддів не перевіряється.

Із висновками слідчого судді суду першої інстанції в частині накладення арешту на вилучений мобільний телефон, грошові кошти та 3 каністри із рідиною зі специфічним запахом, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За правилами ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вилучені мобільний телефон та 3 білі каністри із рідиною зі специфічним запахом,можуть містити сліди кримінальних правопорушень або інші відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а грошові кошти можуть бути набутими кримінально протиправним шляхом або отримані унаслідок вчинення кримінального правопорушення, у встановленому законом порядку визнані речовими доказами у межах кримінального провадження №0002456, та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, а тому наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Крім того, санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 ,передбачає покарання у виді позбавлення волі із конфіскацією майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 18 000 доларів США,з метою їх збереження як речових доказів та забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене, передане, відчужене чи зникнути.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучене майно не відповідає ознакам речових доказів, а вилучені 3 каністри містять у собі перекис водню 60%, який був придбаний для господарських потреб, не є підставою для відмови в арешті вказаного майна, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що інформація та матеріали, які зберігаються на вилученому мобільному телефоні, а також відомості про рідину, що міститься у трьох вилучених каністрах, які будуть отримані після проведення відповідних експертиз, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою його збереження.

Посилання апелянта на те, що вилучений мобільний телефон був придбаний ОСОБА_6 в травні 2025 року, тобто до вчинення ним інкримінованих йому дій, також не є підставою для відмови в накладенні на нього арешту, оскільки факт придбання телефону в травні 2025 року, не виключає можливість зберігання на ньому інформації, яка може мати значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучені грошові кошти в розмірі 18 000 доларів США є власними заощадженнями ОСОБА_6 , не спростовують висновків слідчого судді про необхідність накладення на них арешту з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону та при розгляді клопотання слідчий суддя з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 03 березня 2026року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3