Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2416/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/79/26
Категорія ч.2 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №285/2416/24 в межах кримінального провадження №0001173 за апеляційними скаргами прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_12 та потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на вирок Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 13.11.2025 стосовно

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Косенів, Новоград-Волинського району Житомирської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

Покладено на ОСОБА_11 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави витрати за проведення судових експертиз, а саме: за проведення судової експертизи від 30.11.2023 № СЕ-19/106-23/14295-ІТ у розмірі 1 912 гривні 00 копійок; за проведення судової експертизи від 29.11.2023 № СЕ-19/106-23/14296-ІТ у розмірі 1 912 гривні 00 копійок; за проведення судової експертизи від 25.03.2024 № КСЕ-19/106-24/4003-ІТ у розмірі 7 572 гривні 80 копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02.11.2023 у справі №285/6658/23 скасовано.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 27.10.2023 близько 18 години 40 хвилин ОСОБА_11 , керував технічно працездатним автобусом «ПАЗ 4234» реєстраційний номер НОМЕР_1 з невідповідністю ходової частини пункту 31.4.5. (г) Правил дорожнього руху, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_13 , рухався по вул. Василя Карпенка (до перейменування - вулиця Герцена) в напрямку вул.Дружба, м.Звягель, Житомирської області.

Рухаючись вказаною ділянкою дороги водій ОСОБА_11 в порушення вимог пунктів 2.3. б), 12.3. Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів №1306 від 10.10.2001, наближаючись до нерегульованого перехрестя вулиць Василя Карпенка-Соломії Крушельницької (до перейменування - вулиця Купріна) м.Звягель Житомирської області, будучи не уважним, не урахувавши дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобіля та безпечно керувати ним, маючи об`єктивну можливість бачити при наближенні, пішохода ОСОБА_14 , яка рухалась попереду, зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу, не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, що призвело до наїзду на пішохода.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді рани у висково-лобній ділянці справа, в тім`яній ділянці справа, на завитку правого вуха у верхній частині, садна на лобі справа над бровою, у виличній ділянці справа, в лобній ділянці справа, у висково-тім`яній ділянці справа, на спинці носа зліва, на зовнішньо-задній поверхні правого передпліччя у верхній частині, на тилі 2 пальця правої кисті, на тилі 4 пальця правої кисті, на зовнішній поверхні правого стегна у середній частині, на тилі лівої кисті (велика кількість), синці на верхній повіці лівого ока, на верхньо-зовнішній поверхні правого плечового суглоба, на зовнішній поверхні правого плеча у верхній частині та у нижній частині, на зовнішньо-задній поверхні правого передпліччя на всьому протязі (велика кількість), на тилі правої кисті, на тилі лівої кисті, на зовнішньо-задній поверхні грудної клітини справа у нижній частині, на правій сідниці, на зовнішньо-задній поверхні правого стегна у середній частині, на зовнішній поверхні правої гомілки у середньо-верхній частині, на внутрішній поверхні правого стегна у середньо-нижній частині, на внутрішній поверхні лівого стегна у середній частині, розриви нижньої долі правої легені по задньо-нижній поверхні із крововиливами у тканину навколо, перелом хряща, 3 ребра справа побілягрудинній лінії, переломи справа 1-10 ребер по середній пахвовій лінії з розривами пристінкової плеври на рівні 2, 9, 10 ребер, переломи справа 1-12 ребер побіляхребтовій лінії з розривами пристінкової плеври нарівні 1-3 ребер, переломи зліва 1,2 ребер по середній пахвовій лінії, 3-6 по передній пахвовій лінії, крововиливи у м`які тканини навколо переломів ребер, перелом правої лобкової кістки із крововиливом навколо у м`які тканини, перелом крижової кістки справа поряд із вушкоподібною поверхнею із крововиливом у м`які тканини навколо, надрив селезінки на рівні кріплення діафрагмально-селезінкової зв`язки із крововиливом в клітковину навколо, розрив зовнішньої поверхні правої долі печінки, надриви діафрагмальної поверхні правої долі печінки та лівої долі печінки по нижній поверхні, крововиливи під капсулу по краях надривів та розриву печінки, крововилив в праву біляниркову та білянаднирникову жирову клітковину, крововилив у м`які тканини лобно-тім`яко-вискової-ділянки справа, багатоосколковий перелом правої тім`яної, правої вискової, задньої частини лобної кістки, справа, правого великого крила клиноподібної кістки, розриви твердої мозкової оболонки на рівні вискової та клиноподібної кістки справа, крововиливи над твердою мозкової оболонкою і під нею но лініях переломів кісток та розривів твердої мозкової оболонки, крововиливи під м`які мозкові оболонки головного мозку на всьому протязі, розміщення речовини вискової, лобної та тім`яної долей правої півкулі головного мозку на їх межі із крововиливами в тканину в ділянці розміщення, крововиливи в м`які тканини в проекції вищеописаних синців на шкірі, що в ходять в комплекс поєднаної тупої травми голови, тулуба, кінцівок, супроводжувалися травматичним шоком тяжкого ступеню з масивною кровотечею, мають прямий причинний зв`язок з настанням її смерті та ознаки тяжких тілесних ушкоджень при житті, за ознакою небезпеки для життя.

Смерть ОСОБА_15 настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба, кінцівок із ранами на голові справа, саднами, крововиливами в м`які тканини голови, тулуба, кінцівок, розривами правої легені, переломами справа 1-12 ребер з розривами пристінкової плеври, переломами зліва 1-6 ребер, переломами правої лобкової кістки, крижової кістки справа, надривом селезінки, розривом та надривами печінки, багатоосколковим переломом правої тім`яної, правої вискової, лобної та клиноподібної кісток справа, крововиливами над і під твердою мозковою оболонкою по лініях переломів кісток та розривів твердої мозкової оболонки, крововиливами під м`які мозкові оболонки головного мозку, розміщенням речовини вискової, лобної та тім`яної долей правої півкулі головного мозку, яка супроводжувалась та ускладнилась травматичним шоком тяжкого ступеню з масивною крововтратою.

Порушення водієм ОСОБА_11 пунктів 2.3. б), 12.3. Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3-ох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що обираючи вид та міру покарання суд не врахував, що скоєне кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, тяжкість наслідків, що настали заподіяння смерті пішоходу ОСОБА_14 , думку потерпілих, які наполягали на суворому покаранні, оскільки втратили близьку людину, відношення обвинуваченого до скоєного, який після оголошення обвинувального акту та під час допиту потерпілих, свідка, дослідження письмових доказів вину у вчиненні злочину визнавав частково, матеріальну допомогу потерпілим запропонував лише після направлення обвинувального акту до суду. Вважає, що висновки суду щодо необхідності застосування до ОСОБА_11 положень ст.75 КК України не можна визнати достатньо обґрунтованими, оскільки суд фактично не навів у вироку переконливих доводів про необхідність застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням, а лише послався на обставини, що позитивно характеризують його особу та пом`якшують його відповідальність.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, також просять скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3-ох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. При цьому, зазначають, що обираючи вид і міру покарання обвинуваченому, суд безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, активне намагання відшкодувати потерпілим завдану шкоду. Звертають увагу, що з дня скоєння злочину, обвинувачений жодного разу не підійшов до них та не висловив жалю з приводу вчиненого, жодного разу особисто не попросив, пробачення з приводу скоєного, не зробив він цього і в судових засіданнях, а обмежився лише висловом, що шкодує про те, що сталося. В свою чергу, згадане судом активне намагання відшкодування шкоди обвинуваченим було здійснене тільки після того як кримінальне провадження було направлено до суду, хоча під час досудового розслідування обвинуваченим не було вжито жодного намагання хоча б зустрітися з ними. Навіть після оголошення обвинувального акту, обвинувачений не вказав про те, що повністю визнає вину, вказував про те, що він не порушував правил дорожнього руху. Крім того, призначаючи покарання, судом не було враховано думку потерпілих щодо виду та міри покарання обвинуваченому.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку своєї апеляційної скарги та апеляційних скарг потерпілих, доводи потерпілих та їх представника в підтримку своїх апеляційних скарг та скарги прокурора, позиції обвинуваченого та його захисника, які заперечили щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілих підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_11 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вважає апеляційний суд, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Санкція ч.2 ст.286 КК України, за якою ОСОБА_11 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

На думку апеляційного суду, апеляційні доводи прокурора та потерпілих про відсутність достатніх підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, є обґрунтованими.

Так, відповідно до ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, лише формально навів у вироку відповідні обставини, проте правильної оцінки їм не дав, рішення про застосування ст.75 КК України належно не мотивував, законні підстави про доцільність звільнення ОСОБА_11 від призначеного покарання не встановив.

При вирішенні питання звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції залишив поза належною увагою, тяжкість правопорушення, його характер, фактичні обставини та ступінь суспільної небезпечності, у зв`язку з чим безпідставно, застосував положення ст.75 КК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження і встановлено вироком суду, обвинувачений ОСОБА_11 своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, скоїв тяжке необережне кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Обставинами, що у відповідності до норм ст.66 КК України пом`якшують покарання, судом обґрунтовано визнані - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та намагання останнього відшкодування потерпілим шкоди, за відсутності обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання.

Згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_11 під час судового розгляду провадження (в суді першої та апеляційної інстанцій) визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення.

За встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що щире каяття обвинуваченого ОСОБА_11 є дійсним, відвертим, підтверджується щирим жалем з приводу наслідків, які настали від його дій, та осудом своєї поведінки, як і дійсним бажанням виправитись. Обґрунтовано взято до уваги і обставину - активне сприяння розкриттю злочину, що є доказом того, що держава, суд позитивно реагує на такі дії, що сприяють розслідуванню кримінального провадження, до того ж така обставина встановлена і органом досудового розслідування у відповідності до обвинувального акту.

В свою чергу, знайшов своє підтвердження і факт намагання обвинуваченого ОСОБА_11 відшкодувати потерпілим завдану своїми злочинними діями шкоду. Така обставина встановлена судом першої інстанції, підтверджена в суді апеляційної інстанції, де безпосередньо в судовому засіданні обвинувачений підтвердив своє бажання негайно відшкодувати потерпілим шкоду в розмірі 100 тисяч гривень, проте потерпілі щодо такої пропозиції категорично відмовилися.

Разом з тим, вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_11 хоч і вчинив кримінальне правопорушення з необережності, однак відповідно до ст.12 КК України воно належить до категорії тяжких, і внаслідок таких протиправних дій настала смерть потерпілої ОСОБА_14 .

В даному випадку, тяжкі наслідки у виді смерті людини є непоправними і не можуть бути компенсовані у жодному виразі.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. На думку апеляційного суду, при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції належно не врахував позиції потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які наполягали на призначенні суворого покарання та позбавлення права останнього керування транспортними засобами. Аналогічну позиції потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 висловили і в ході апеляційного розгляду провадження.

На думку апеляційного суду, за наведених обставин харатеризуючі дані особи обвинуваченого (пенсіонер, раніше несудимий, вчинив кримінальне правопорушення вперше, визнав вину, не перебуває на спецобліках, має задовільні характеристики за місцем роботи та проживання), як і встановлені пом`якшуючі обставини, з огляду на тяжкість правопорушення, його суспільну небезпечність, як і тяжкі незворотні наслідки скоєного, не можуть бути визнані достатніми (безумовними) підставами для застосування до ОСОБА_11 положень ст.75 КК та звільнення від відбування призначеного покарання із випробуванням.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України, за відсутності для цього належних підстав, призвело до неправильного застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність та є недостатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 відповідно до ст.65 КК України, апеляційний суд враховує: суспільну небезпечність, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким, вчинене з необережності, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, обсяг порушених правил дорожнього руху обвинуваченим, тяжкі наслідки (смерть людини), дані про особу винного (пенсіонер, раніше несудимий, вчинив кримінальне правопорушення вперше, не перебуває на спецобліках, має задовільні характеристики за місцем роботи та проживання), визнав свою вину, щиро розкаявся, вживав та вживає заходи щодо відшкодування заподіяної шкоди, що є обставинами, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію потерпілої сторони щодо покарання, та вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді реального позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Разом з тим, з урахуванням вище наведених обставин, що характеризують особу винного, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що наявні усі необхідні підстави для застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 положень ст.69 КК України, а саме призначити основне покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.286 КК України.

На переконання апеляційного суду, саме таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення і даним про його особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п.3 ч.1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілих підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання в порядку п.4 ч.1 ст.409 КПК України - скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 13.11.2025 стосовно ОСОБА_11 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбуття призначеного ОСОБА_11 покарання обчислювати з моменту його затримання з метою приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

На вирок апеляційного суду, який набирає законної сили негайно після його проголошення, учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :