УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/760/26

27 лютого 2026 року

Костопільський районний суд Рівненської області

в особі слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костопіль клопотання т.в.о. старшого слідчого СВ ВП №2 Рівненського РУП ГУНП України в Рівненській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Костопіль Рівненської області, українцю, громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , начальнику штабу батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «капітан», раніше не судимому, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора - ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Т.в.о. старшого слідчого СВ відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області майор поліції ОСОБА_3 , звернувся до суд із клопотанням про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

В обгрунтування клопотання вказує, що начальник штабу батальйону військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_5 , 18.02.2026 керуючи автомобілем марки «MITSUBISHI L200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, в темну пору доби, приблизно о 19 год. 20 хв., діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, рухаючись вулицею 24 Серпня м. Костопіль Рівненського району Рівненської області у напрямку вул. Винниченка, зі швидкістю близько 40-45 км/год., поблизу перехрестя з вул. Героїв Маріуполя м. Костопіль Рівненського району Рівненської області, в порушення підпункту б) пункту 2.3, пункту 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, неправильно її оцінив, не вибрав безпечної швидкості руху, з моменту виникнення перешкоди для руху у вигляді попутного пішохода ОСОБА_7 , яка рухалась попереду у попутному напрямку та здійснив наїзд на останню.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеня, забійної рани задньої поверхні правого стегна, забійних гематом обох кистей, забійно-рваної рани лівої стопи та у стані мозкової коми ІІІ госпіталізована до КНП «Костопільська БЛІЛ» КМР, де 26.02.2026 від отриманих тілесних ушкоджень померла.

Порушення водієм, ОСОБА_5 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, що вимагає у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Таким чином, вказує слідчий, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Окрім того, 18.02.2026 близько 19 год. 20 хв. начальник штабу батальйону військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «MITSUBISHI L200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, рухаючись проїзною частиною по вул. 24 Серпня у м. Костопіль Рівненського району Рівненської області у напрямку вул. Винниченка, не вибрав безпечної швидкості та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалась у попутному напрямку відносно руху автомобіля.

Після дорожньо транспортної пригоди, водій ОСОБА_5 , перебуваючи на проїзній частині вулиці 24 Серпня у м. Костопіль Рівненського району Рівненської області, усвідомлюючи, що в результаті наїзду керованого ним автомобіля марки «MITSUBISHI L200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на пішохода ОСОБА_7 , остання зазнала поранень та потребувала допомоги, не вжив усіх можливих заходів для надання їй першої медичної допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілу до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди і з метою уникнення відповідальності за скоєне, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого 26.02.2026 ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень померла.

Таким чином, вказує слідчий, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України.

Вказує, що 26.02.2026 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.286, ч. 3 ст. 135 КК України.

Зазначає, що 23.02.2026 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, за фактом завідомого залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

24.02.2026 слідчим суддею Костопільського районного суду застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Однак, 26.02.2026 о 14 год. 57 хв. отримано повідомлення з КНП «Костопільська БЛІЛ» КМР про смерть 26.02.2026 у реанімаційному відділенні потерпілої ОСОБА_7 , що є тяжкими наслідками, які настали, внаслідок дій підозрюваного ОСОБА_5 .

26.02.2026 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри.

Слідчий вказує, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, встановлено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, що суттєво збільшує ймовірність того, що ОСОБА_5 у разі не обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури, суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні.

Таким чином, вказує слідчий з метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховування від органу досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, необхідно застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому просить суд задоволити клопотання.

Прокурор в судовому засіданні підримав подане слідчим клопотання в повному обсязі та просив його здоволити з підстав зазначених у ньому.

ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання та просив залишити йому обраний попередній запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що клопотання прокурора є необгрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Судом встановлено, що СВ ВП № 2 РРУП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 19.02.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК України.

Встановлено, що 23.02.2026 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, за фактом завідомого залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

24.02.2026 слідчим суддею Костопільського районного суду застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Встановлено, що 26.02.2026 о 14 год. 57 хв. органом досудового розслідування отримано повідомлення з КНП «Костопільська БЛІЛ» КМР про смерть 26.02.2026 у реанімаційному відділенні потерпілої ОСОБА_7 , що є тяжкими наслідками, які настали, внаслідок дій підозрюваного ОСОБА_5 .

Також, встановлено, що 26.02.2026 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.286, ч. 3 ст. 135 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Так, слідчий, звертаючись з клопотанням про зміну запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання довели наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.286, ч. 3 ст. 135 КК України, що повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 18.02.2026 з додатками, в ході якого зафіксовано обстановку в місці ДТП, вилучено полімерні фрагменти та лакофарбове покриття автомобіля «MITSUBISHI L200», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; протоколом обшуку господарства за адресою: АДРЕСА_1 від 20.02.2026, в ході якого вилучено мобільний телефон ОСОБА_5 , де зафіксовано факт контактування з абонентом « ОСОБА_8 », з яким підозрюваний обговорював обставини пошкодження автомобіля, куртку і джинсові штани ОСОБА_5 з плямами речовини бурого кольору схожими на кров; протоколом огляду автомобіля марки «MITSUBISHI L200», реєстраційний номер НОМЕР_2 від 20.02.2026, в ході якого зафіксовано пошкодження у передній частині та відсутність окремих фрагментів радіаторної решітки та лакофарбового покриття; протоколом допиту як підозрюваного ОСОБА_5 від 23.02.2026, в ході якого останній показав, що саме він здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_7 і залишив її після цього на місці події не надавши допомоги та іншими матеріалами провадження.

Вказані докази у своїй сукупності підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки інформація, яка міститься у вищевказаних доказах, яка здобута при проведенні слідчих дій, переконує об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення при викладених обставинах.

Слідчим та прокурором також належно обґрунтовано та доведено наявність достатніх даних, що у разі незастосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує ймовірність настання ризику того, що останній спробує:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на свідків, потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні.

Тобто, наявні ризики, передбачені п.1, п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК України, які відповідно до ст.12 КК України, за ступенем тяжкості належать до категорії тяжких злочинів, та будучи на волі може переховуватись задля уникнення від відповідальності, так як санкція ч. 3 ст. 135 КК України передбачає безальтернативну міру покарання - позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а ч. 2 ст. 286 КК України, також, передбачає безальтернативну міру покарання - позбавлення волі строком від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином ОСОБА_5 у разі не обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, тим самим затягуючи досудове розслідування чи судовий розгляд даного кримінального провадження.

У справі «Ілійко проти Болгарії», Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також встановлено, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, а саме начальником штабу батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка на цей час дислокується у Сумській області. Під приводом необхідності продовження військової служби ОСОБА_5 має реальну можливість залишити місце свого проживання і ухилитись від органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

На підтвердження вказаного ризику свідчить й те, що ОСОБА_5 з метою уникнути відповідальності за вчинене залишив місце події, покинув без допомоги важко травмовану потерпілу ОСОБА_7 у вкрай несприятливих погодних умовах (близько 16 градусів морозу), заховав автомобіль «MITSUBISHI L200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на подвір`ї за місцем свого проживання, а наступного дня 19.02.2026 близько 05 год., усвідомлюючи невідворотність покарання, поспіхом перегнав вказаний автомобіль зі слідами механічних пошкоджень до Сумської області, де повідомив побратимам, що збив дику тварину.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення підтверджується тим, що на цей час, не з`ясовано всіх обставин вчинення ДТП, а тому існує ризик, що в разі не застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 , останній може знищити чи сховати речі і документи, що мають значення для провадження.

Так з матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_5 з моменту ДТП вживав усіх заходів, які вважав за необхідні для приховування важливих речових доказів, інших обставин події, зокрема не пройшов освідування на предмет алкогольного чи наркотичного сп`яніння, відмовився від проведення слідчого експерименту з ним.

Ризик незаконного впливу на потерпілу, свідків обгрунтований тим, що ОСОБА_5 проживає по сусідству з потерпілою ОСОБА_9 , а тому у випадку незастосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу, він шляхом вмовлянь та погроз, зможе незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни їх показань, переслідуючи мету перешкоджання кримінальному провадженню.

Окрім того, частина свідків у кримінальному провадженні є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 та підлеглими або побратимами ОСОБА_5 , який, обіймаючи посаду начальника штабу батальйону має реальну можливість впливати на них з метою схилити їх до відмови від дачі показань, або зміни їх на свою користь.

З урахуванням встановлених нових обставин справи, та враховуючи зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру, вказані вище ризики суд вважає за необхідне змінити застосований раніше до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Будь-яких даних про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Перелічені вище обставини обумовлюють висновок суду про необхідність задоволення клопотання слідчого.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Також, згідно п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України та те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних проваджень, які спричинили загибель людини, суд не вбачає підстав для визначення застави як альтернативного виду запобіжного заходу.

Згідно ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193-194, 200, 309, 395 КПК України

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Змінити застосований до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костопіль Рівненської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , начальника штабу батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «капітан», раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27 квітня 2026 року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Слідчий суддяОСОБА_1