КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 750/3494/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2454/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 грудня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 111 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 грудня 2025 року задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Чернігівській області ОСОБА_10 , погоджене заступником начальника відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, а саме до 13.01.2026 року.

Строк дії ухвали встановлено до 13.01.2026 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 грудня 2025 року про продовження терміну тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Адвокат зазначає, що заперечуючи проти клопотання слідчого, сторона захисту звертала увагу на те, що органом досудового слідства пропущено строки звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, тобто поза межами строку досудового слідства, оскільки, як вбачається з тексту ухвали слідчого-судді Деснянського районного суду м. Чернігів від 24 жовтня 2025 року за наслідками розгляду клопотання про продовження строків досудового слідства до дев`яти місяців, шестимісячний строк досудового слідства сплив 13 жовтня 2025 року.

Таким чином судовим рішенням підтверджено, що шестимісячний строк досудового слідства закінчується саме 13 жовтня 2025 року. При цьому, у відповідності до приписів ч. 5 ст.294 КПК України клопотання про продовження строку досудового розслідування подається не пізніше п`яти днів до спливу строку досудового розслідування, встановленого ст. 219 КПК України.

Виходячи з вищезазначених обставин, адвокат вважає, що його підзахисний з 13 жовтня 2025 року незаконно утримувався під вартою.

Крім цього апелянт зазначає, що 24 жовтня 2025 року під час розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою відносно підозрюваного, захист наголошував на незаконності розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою, просив звернути на них увагу і рахувати строк тримання під вартою у відповідності до приписів ч. 4 ст. 219 КПК України, тобто виключно в межах строків досудового розслідування.

Таким чином, на переконання захисника, прийнявши рішення щодо продовження строків тримання під вартою, суд порушив вимоги ч. 5 ст. 294 КПК, у відповідності до якої строки досудового розслідування, що закінчилися, поновленню не підлягають.

Однак, слідчий суддя проігнорував зауваження захисту і обґрунтовуючи своє рішення без посилання на свою ухвалу від 24 жовтня 2025 року, в якій визначив, що шестимісячний строк досудового розслідування закінчився 13 жовтня 2025 року і послався виключно на приписи кримінально-процесуального кодексу, яким передбачено строки розслідування кримінального провадження та тримання під вартою в межах строків досудового розслідування, (п.п. 2, 3, 4 ч. 4 ст. 219 КПК України).

З урахуванням тієї обставини, що матеріали кримінального провадження відносно підозрюваного ОСОБА_7 не виділялися в окреме провадження та обставин, зазначених в ухвалі слідчого судді від 24 жовтня 2025 року, встановлений строк тримання під вартою до 27 жовтня 2025 року не підлягає продовженню, а особа, що перебуває під вартою підлягає звільненню.

В апеляційній скарзі захисник також посилається на те, що слідчим не надано жодних доказів, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 має намір у будь-який спосіб перешкоджати слідству.

При цьому суду, попри шестимісячний строк розслідування справи не надано жодного доказу, що вилучений в м. Чернігів «саморобний вибуховий пристрій» дійсно є вибухонебезпечним предметом і може бути дистанційно приведений в дію у спосіб, зазначений в клопотанні.

Фактично єдиною підставою для чергового продовження строків тримання під вартою слідчий зазначає те, що підозрюваний мешкає в Одеській області та тяжкість інкримінованого йому злочину.

Крім цього, апелянт звергає увагу на те, що за час, який минув з дня обрання запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження жодна з обставин злочинів, за якими підозрюється ОСОБА_7 , на підставі яких слідчий та прокурор клопотав про обрання та продовження тримання під вартою.

Однак, слідчий суддя проігнорував пояснення захисника і фактично скопіював клопотання прокурора, назвавши документ ухвалою про продовження запобіжного заходу.

На думку захисника, слідчий формально перерахував ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і не навів жодного аргументу, який би підтверджував необхідність подальшого тримання під вартою.

Таким чином, формальне обґрунтування клопотання, хибна оцінка доказів, порушення вимог КПК України, призвели до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення в частині продовження термінів тримання під вартою.

Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 26 січня 2026 року кримінальне провадження №0000203 (справа №750/3494/24) від 19 грудня 2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою направлено до Київського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом УСБУ в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000203 від 19.12.2023 за підозрою громадянина України ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 111 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що усвідомлюючи наявність збройної агресії рф проти України, намагання рф знищити Україну як державу, діючи в умовах воєнного стану, підтримуючи дії рф щодо протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронним органам України, ОСОБА_7 вступив у злочинну змову з невстановленою групою осіб, які планували вчинення терористичних актів на території Чернігівської області, а саме здійснення підривів транспортних засобів військовослужбовців Збройних Сил України, з метою їх вбивств, що в свою чергу створює небезпеку для життя та здоров`я людей.

Згідно злочинного задуму вказаних осіб, ОСОБА_7 мав виготовити вибухові пристрої на базі промислової вибухової речовини, електродетонатору та дитячого годинника з функцією мобільного зв`язку, як засобу ініціації пристрою (даний годинник мав подати електричний сигнал на детонатор під час здійснення дзвінка на сім-картку, вставлену у вказаний годинник).

Реалізуючи виниклий злочинний умисел, ОСОБА_7 за невстановлених досудовим слідством обставин у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 27.02.2025, діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, за невстановлених обставин отримав окремі елементи для виготовлення саморобного вибухового пристрою, зокрема: блок живлення із двома тумблерами, дріт синього кольору, електродетонатор, заряд пластичної вибухової речовини, неодимові магніти.

Разом з цим, за невстановлених досудовим слідством обставин у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 27.02.2025, ОСОБА_7 , на виконання вказаного злочинного плану, придбав пакет оператора мобільного зв`язку із SIM-карткою оператора електронних комунікацій ПрАТ «Київстар» з написами: « НОМЕР_1 » із абонентським номером НОМЕР_2 , маючи на меті у подальшому використати його у саморобному вибуховому пристрої.

В подальшому, 27.02.2025, перебуваючи в с. Андріївка, Білгород-Дністровського р-ну Одеської області, використовуючи мобільний термінал з ІМЕІ НОМЕР_3 у період часу з 12 год 13 хв по 12 год 17 хв здійснив активацію вищевказаної SIM-картки із абонентським номером НОМЕР_2 .

Далі, у невстановлений період часу, але не пізніше 16.03.2025, діючи на виконання попередньої домовленості із невстановленими особами, ОСОБА_7 , перебуваючи в гаражі приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить його матері - ОСОБА_11 , виготовив саморобний вибуховий пристрій, який складався із пластичної вибухової речовини, електродетонатору, блоку живлення із двома тумблерами, дротів синього кольору, та дитячого годинника з функцією мобільного зв`язку, як засобу ініціації пристрою, поміщених в пластмасовий корпус прямокутної форми сірого кольору із кришкою, яка має випуклість, та приєднав за еластичного клейкого пластиру до виготовленого саморобного вибухового пристрою раніше активовану ним SIM-картку оператора електронних комунікацій ПрАТ «Київстар» з написами: « НОМЕР_1 » із абонентським номером НОМЕР_2 , отримавши таким чином готовий до підриву саморобний вибуховий пристрій.

Надалі, ОСОБА_7 , використовуючи належний його батькові ОСОБА_12 транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 309 CDI з державним номерним знаком НОМЕР_4 , в період з 16.03.2025 по 17.03.2025 прослідував з м. Білгород-Дністровський Одеської області до м. Чернігів, де близько 15 год 30 хв 17.03.2025 приховав виготовлений раніше саморобний вибуховий пристрій із SIM-карткою оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 у схроні під купою листя в ґрунті на цвинтарі біля могили «ОСОБА_16» у м. Чернігові по вул. Шевченка, за координатами ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідно до системи координат «Google Maps»).

При цьому, ОСОБА_7 усвідомлював, що прихований ним предмет являє собою саморобний вибуховий пристрій, який буде використаний невстановленими особами для подальшого вчинення терористичного акту на території Чернігівської області, а саме здійснення підривів транспортних засобів військовослужбовців Збройних сил України, що в свою чергу створює небезпеку для життя та здоров`я людей, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення.

Разом з цим, вказаний злочинний умисел не був доведений до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки вказаний саморобний вибуховий пристрій був виявлений та вилучений співробітниками СБ України 10.04.2025 в ході огляду місця події.

В подальшому, діючи повторно, реалізуючи зазначений вище виниклий злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, за невстановлених досудовим слідством обставин у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 19.04.2025, отримав окремі елементи для виготовлення саморобного вибухового пристрою, зокрема: блок живлення із двома тумблерами, дріт синього кольору, електродетонатор, заряд пластичної вибухової речовини, неодимові магніти.

Разом з цим, за невстановлених досудовим слідством обставин у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 19.04.2025, ОСОБА_7 , на виконання вказаного злочинного плану, придбав пакет оператора мобільного зв`язку із SIM-карткою оператора електронних комунікацій ПрАТ «Київстар» з написами: « НОМЕР_5 » із абонентським номером НОМЕР_6 , маючи на меті у подальшому використати його у саморобному вибуховому пристрої.

В подальшому, 19.04.2025, перебуваючи в с. Салшани, Білгород-Дністровського району Одеської області, використовуючи мобільний термінал з ІМЕІ НОМЕР_7 у період часу з 14 год 21 хв по 14 год 23 хв здійснив активацію вищевказаної SIM-картки із абонентським номером НОМЕР_6 .

Далі, у невстановлений період часу, але не пізніше 22.04.2025, діючи на виконання попередньої домовленості із невстановленими особами, ОСОБА_7 , перебуваючи в гаражі приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить його матері - ОСОБА_11 , виготовив саморобний вибуховий пристрій, який складався із пластичної вибухової речовини, електродетонатору, блоку живлення із двома тумблерами, дроту синього кольору, неодимових магнітів та дитячого годинника з функцією мобільного зв`язку, як засобу ініціації пристрою, поміщених в пластмасовий корпус прямокутної форми сірого кольору із кришкою, яка має випуклість, корпус якого обмотав чорною ізоляційною стрічкою (ізолентою) та приєднав за допомогою прозорої клейкої стрічки типу «скотч» до виготовленого саморобного вибухового пристрою раніше активовану ним SIM-картку оператора електронних комунікацій ПрАТ «Київстар» з написами: « НОМЕР_5 » із абонентським номером НОМЕР_6 , отримавши таким чином готовий до підриву саморобний вибуховий пристрій.

Надалі, ОСОБА_7 , використовуючи належний його батькові ОСОБА_12 транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 309 CDI з державним номерним знаком НОМЕР_4 , в період з 22.04.2025 по 23.04.2025 прослідував з м. Білгород-Дністровський Одеської області до м. Чернігів, де близько 09 години 23.04.2025 приховав виготовлений раніше саморобний вибуховий пристрій із SIM-карткою оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_6 у схроні під купою гілля та листя на узбіччі дороги неподалік АЗС «Avantage7» у м. Чернігові по вул. Кільцева, 16Б, за координатами 51.5217003°, 31.3366429°(відповідно до системи координат «Google Maps»).

При цьому, ОСОБА_7 усвідомлював, що прихований ним предмет являє собою саморобний вибуховий пристрій, який буде використаний невстановленими особами для подальшого вчинення терористичного акту на території Чернігівської області, а саме здійснення підривів транспортних засобів військовослужбовців Збройних сил України, що в свою чергу створює небезпеку для життя та здоров`я людей, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення.

Разом з цим, вказаний злочинний умисел не був реалізований, оскільки вказаний саморобний вибуховий пристрій був вилучений співробітниками СБ України 24.04.2025 в ході огляду місця події.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи колишнім співробітником правоохоронних органів, маючи відповідні освіту, знання і навички в галузі права та державного будівництва, усвідомлював наявність воєнного стану, зумовленого збройною агресією рф проти України, намагання рф знищити Україну як державу, а також той факт що особа на ім`я « ОСОБА_13 » є представником спеціальних служб рф, які ведуть розвідувально-підривну діяльність проти України, і співпраця з ним явно зашкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, за невстановлених досудовим слідством обставин у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 27.02.2025, ОСОБА_7 отримав від представника спеціальних служб російської федерації на ім`я « ОСОБА_13 » завдання придбати, зберігати, модифікувати та в подальшому перевозити до схованок і передавати через них третім особам саморобні вибухові пристрої, необхідні представникам спецслужб рф для вчинення диверсій та терористичних актів на території України.

При цьому, ОСОБА_7 достовірно усвідомлював, що в подальшому переданий ним таким чином вибуховий пристрій буде використаний представниками рф для вчинення терористичних актів, диверсій, тобто проведення підривної діяльності проти України шляхом вчинення вибухів на об`єктах, що мають важливе господарське чи оборонне значення, або вбивства шляхом підриву військовослужбовців Сил Оборони України.

Реалізуючи виниклий злочинний умисел, ОСОБА_7 за невстановлених досудовим слідством обставин у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 27.02.2025, діючи на виконання вказаного вище завдання представника спеціальних служб російської федерації на ім`я « ОСОБА_13 », за невстановлених обставин отримав окремі елементи для виготовлення саморобного вибухового пристрою, зокрема: блок живлення із двома тумблерами, дріт синього кольору, електродетонатор, заряд пластичної вибухової речовини.

Разом з цим, за невстановлених досудовим слідством обставин у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 27.02.2025, ОСОБА_7 , на виконання отриманого завдання від представника спеціальних служб російської федерації на ім`я « ОСОБА_13 », придбав пакет оператора мобільного зв`язку із SIM-карткою оператора електронних комунікацій ПрАТ «Київстар» з написами: « НОМЕР_1 » із абонентським номером НОМЕР_2 , маючи на меті у подальшому використати його у саморобному вибуховому пристрої.

В подальшому, 27.02.2025, перебуваючи в с. Андріївка, Білгород-Дністровського р-ну Одеської області, використовуючи мобільний термінал з ІМЕІ НОМЕР_3 у період часу з 12 год 13 хв по 12 год 17 хв здійснив активацію вищевказаної SIM-картки із абонентським номером НОМЕР_2 .

Далі, у невстановлений період часу, але не пізніше 16.03.2025, діючи на виконання попередньої домовленості із представником спеціальних служб російської федерації на ім`я « ОСОБА_13 », ОСОБА_7 , перебуваючи в гаражі приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить його матері - ОСОБА_11 , виготовив саморобний вибуховий пристрій, який складався із пластичної вибухової речовини, електродетонатору, блоку живлення із двома тумблерами, дротів синього кольору, та дитячого годинника з функцією мобільного зв`язку, як засобу ініціації пристрою, поміщених в пластмасовий корпус прямокутної форми сірого кольору із кришкою, яка має випуклість, та приєднав за еластичного клейкого пластиру до виготовленого вищевказаного саморобного вибухового пристрою раніше активовану ним SIM-картку оператора електронних комунікацій ПрАТ «Київстар» з написами: « НОМЕР_1 » із абонентським номером НОМЕР_2 , отримавши таким чином ютовий до підриву саморобний вибуховий пристрій.

В подальшому, ОСОБА_7 зберігав вказаний вище вибуховий пристрій в гаражі приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить його матері.

Далі, за невстановлених досудовим слідством обставин у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 16.03.2025, ОСОБА_7 отримав від представника спеціальних служб російської федерації на ім`я « ОСОБА_13 » завдання перевезти виготовлений ним саморобний вибуховий пристрій до м. Чернігова та приховати його на одному із кладовищ міста Чернігова та надати координати такої схованки.

На виконання завдання представника спеціальних служб російської федерації на ім`я « ОСОБА_13 », ОСОБА_7 , використовуючи належний його батькові - ОСОБА_12 транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 309 CDI з державним номерним знаком НОМЕР_4 , в період з 16.03.2025 по 17.03.2025 прослідував з м. Білгород-Дністровський Одеської області до м. Чернігів, де близько 15 год 30 хв 17.03.2025 приховав виготовлений раніше саморобний вибуховий пристрій із SIM-карткою оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 у схроні під купою листя в ґрунті на цвинтарі біля могили «ОСОБА_16» у м. Чернігові по вул. Шевченка, за координатами ІНФОРМАЦІЯ_2(відповідно до системи координат «Google Maps»).

Після цього, ОСОБА_7 сфотографував вказану схованку на належний йому мобільний телефон марки «Росо ХЗ Pro», моделі «M2102J20SG», ІМЕІ: НОМЕР_8 , ІМЕ12: НОМЕР_9 , окремо домалював на фотознімку точне місце закладки та разом з географічними координатами надіслав вказані відомості представнику спеціальних служб російської федерації на ім`я « ОСОБА_13 ».

При цьому, ОСОБА_7 , враховуючи рівень його освіти, достовірно усвідомлював, що вказаний предмет є вибуховим пристроєм, а також що він в подальшому буде використаний представниками рф чи їх завербованими особами з числа агентурної мережі для проведення підривної діяльності проти України шляхом вчинення вибухів на її території', що створювало би небезпеку для життя та здоров`я людей.

Також ОСОБА_7 усвідомлював, що приведення даного пристрою в дію, в залежності від об`єкту посягання, явно може завдати шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

В подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність на виконання завдання від представника спеціальних служб російської федерації на ім`я « ОСОБА_13 », ОСОБА_7 , за невстановлених досудовим слідством обставин у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 19.04.2025, отримав окремі елементи для виготовлення саморобного вибухового пристрою, зокрема: блок живлення із двома тумблерами, дріт синього кольору, електродетонатор, заряд пластичної вибухової речовини, неодимові магніти.

Далі, за невстановлених досудовим слідством обставин у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 19.04.2025, ОСОБА_7 , на виконання вказаного злочинного плану, придбав пакет оператора мобільного зв`язку із SIM-карткою оператора електронних комунікацій ПрАТ «Київстар» з написами: « НОМЕР_5 » із абонентським номером НОМЕР_6 , лаючи на меті у подальшому використати його у саморобному вибуховому пристрої.

В подальшому, 19.04.2025, перебуваючи в с. Салшани, Білгород-Дністровського району Одеської області, використовуючи мобільний термінал з ІМЕІ НОМЕР_7 у період часу з 14 год 21 хв по 14 год 23 хв здійснив активацію вищевказаної SIM-картки із абонентським номером НОМЕР_6 .

Далі, у невстановлений період часу, але не пізніше 22.04.2025, діючи на виконання попередньої домовленості із представником спеціальних служб російської федерації на ім`я « ОСОБА_13 », ОСОБА_7 , перебуваючи в гаражі приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить його матері - ОСОБА_11 , виготовив саморобний вибуховий пристрій, який складався із пластичної вибухової речовини, електродетонатору, блоку живлення із двома тумблерами, дроту синього кольору, неодимових магнітів та дитячого годинника з функцією мобільного зв`язку, як засобу ініціації пристрою, поміщених в пластмасовий корпус прямокутної форми сірого кольору із кришкою, яка має випуклість, корпус якого обмотав чорною ізоляційною стрічкою (ізолентою) та приєднав за допомогою прозорої клейкої стрічки типу «скотч» до виготовленого вищевказаного саморобного вибухового пристрою раніше активовану ним SIM-картку оператора електронних комунікацій ПрАТ «Київстар» з написами: « НОМЕР_5 » із абонентським номером НОМЕР_6 , отримавши таким чином готовий до підриву саморобний вибуховий пристрій.

В подальшому, ОСОБА_7 зберігав вказаний вище вибуховий пристрій в гаражі приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить його матері.

Далі, за невстановлених досудовим слідством обставин у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 22.04.2025, ОСОБА_7 отримав від представника спеціальних служб російської федерації на ім`я « ОСОБА_13 » завдання перевезти виготовлений ним саморобний вибуховий пристрій до м. Чернігова та приховати його на околицях міста Чернігова та надати координати такої схованки.

На виконання даної вказівки від представника спеціальних служб російської федерації на ім`я « ОСОБА_13 », ОСОБА_7 , використовуючи належний його батькові - ОСОБА_12 транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 309 CDI з державним номерним знаком НОМЕР_4 , в період з 22.04.2025 по 23.04.2025 прослідував з м. Білгород-Дністровський Одеської області до м. Чернігів, де близько 09 години 23.04.2025 приховав виготовлений раніше саморобний вибуховий пристрій із SIM-карткою оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_6 у схроні під купою гілля та листя на узбіччі дороги неподалік від АЗС «Avantage7» у м. Чернігові по вул. Кільцева, 16Б, за координатами 51.5217003°, 31.3366429° (відповідно до системи координат «Google Maps»).

Після цього ОСОБА_7 , використовуючи належний йому мобільний телефон марки «Росо ХЗ Pro», моделі «M2102J20SG», ІМЕІ: НОМЕР_8 , ІМЕІ2: НОМЕР_9 використовуючи месенджер «Телеграм» надіслав представнику спеціальних служб російської федерації на ім`я « ОСОБА_13 » географічні координати вказаного схрону.

При цьому, ОСОБА_7 , враховуючи рівень його освіти, достовірно усвідомлював, що вказаний предмет є вибуховим пристроєм, а також що він в подальшому буде використаний представниками рф чи їх завербованими особами з числа агентурної мережі для проведення підривної діяльності проти У країни шляхом вчинення вибухів на її території, що створювало би небезпеку для життя та здоров`я людей.

Також ОСОБА_7 усвідомлював, що приведення даного пристрою в дію, в залежності від об`єкту посягання, явно може завдати шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Таким чином, за вищевикладених обставин, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні державної зради, тобто діяння, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України у формі надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

26.04.2025 ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

27.04.2025 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України, а саме: в умисному діянні, яке виразилось у готуванні до вчинення терористичного акту, тобто вчиненні вибуху з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 29.04.2025 щодо підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.06.2025.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.06.2025 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 27.08.2025.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.06.2025 строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 12.08.2025.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.08.2025 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 27.10.2025.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.08.2025 строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 09.10.2025.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.10.2025 строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 27.10.2025.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.10.2025 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 13.01.2025.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.10.2025 строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 22.12.2025.

06.11.2025 ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 та ч. 2 ст. 111 КК України.

18.12.2026 року слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Чернігівській області ОСОБА_10 , за погодженням із заступником начальника відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування.

На обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у готуванні до вчинення терористичного акту, тобто вчиненні вибуху, який створював небезпеку для життя чи здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України, а також у вчиненні державної зради, тобто діяння, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України у формі надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

За сукупністю вчинених кримінальних правопорушень дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 та ч. 2 ст. 111 КК України.

Слідчий стверджував, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 та ч. 2 ст. 111 КК України, обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

- протоколом огляду місця події від 24.04.2025, а саме огляд ділянки місцевості, яка розташована на узбіччі дороги неподалік від АЗС «Avantage7» у м. Чернігів по вул. Кільцева, 16Б (за координатами 51.5217003°, 31.3366429°), в ході якого під купою гілля та листя було виявлено та вилучено саморобний вибуховий пристрій, з наявним написом на ньому «Галка», який складається з електронного смарт годинника чорно-рожевого кольору, блоку живлення із двома тумблерами та дроту синього кольору, який від блоку живлення під`єднаний до годинника та до залпу, який в свою чергу вставлений у кристалічну білу речовину, а також з прикріпленою прозорою стрічкою типу «скотч» сім-карткою мобільного оператора зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером мобільного телефону НОМЕР_6 ;

- протоколом огляду предметів та речей від 25.04.2025, а саме огляд веб-сайту Інформаційної системи «Мережа безпеки Чернігів», яким зафіксовано переміщення транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter 309 CDI», з д.н.з. НОМЕР_4 , яким фактично користується ОСОБА_7 на території міста Чернігів та Чернігівської області 23.04.2025, в тому числі поруч з місцем виявлення саморобного вибухового пристрою, неподалік від АЗС «Avantage7» у м. Чернігів по вул. Кільцева, 16Б (за координатами 51.5217003°, 31.3366429°);

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що на території м. Чернігів та Чернігівської області невстановлена група осіб готується до вчинення терористичного акту, з вчиненням підриву транспортних засобів ЗСУ, за допомогою саморобних вибухових пристроїв, а також про можливу причетність громадянина України ОСОБА_7 до вчинення такого терористичного акту;

- протоколом обшуку від 25.04.2025 гаражного приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого було виявлено та вилучено три саморобних вибухових пристрої, три електродетонатори, вибухову речовину, пластину білого кольору, загальною вагою з кожного саморобного вибухового пристрою 1084г, 1127г, 979г, полімерні корпуси сірого кольору в кількості три штуки, три блоки живлення (можливо виконавчі механізми), дев`ять електродетонаторів типу ЕДП, дві мінні пастки типу «МП-8» з однаковим маркуванням на корпусах «НОМЕР_11», сім МУВ-4 (Модернизированный Упрощённый Взрыватель ), неодимові магніти в кількості три штуки, зарядний пристрій білого кольору з припаяним нетиповим роз`ємом, радіоелектронні елементи, схожі на резистори, а також прозорий поліетиленовий пакет з двома предметами схожими на резистори всередині, з написами « ОСОБА_15 »;

- протоколом обшуку від 26.04.2025 транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter 309 CDI», з д.н.з. НОМЕР_4 , яким фактично користується ОСОБА_7 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «SamsungA03», в якому виявлено фотографії на яких зображено електронний годинник, що прикріплений до невстановленого предмету чорного кольору, а також стартовий пакет (тримач для сім-картки) мобільного оператора зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером мобільного телефону НОМЕР_6 та саперну лопатку зі слідами та залишками землі на ній.

На переконання слідчого, зібрані фактичні дані, у своїй сукупності дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 та ч. 2 ст. 111 КК України.

У клопотанні слідчий зазначив, що санкцією ч. 2 ст. 258 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, а санкцією ч. 2 ст. 111 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Також вказав, що завершити досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні до 22.12.2025, тобто до закінчення дії попередньої ухвали від 24.10.2025 про продовження застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неможливо, оскільки існують об`єктивні причини неможливості провести в повній мірі слідчі (процесуальні) дії, а саме необхідно:

- на підставі отриманих висновків експертиз та додаткових доказів повідомити ОСОБА_7 про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру;

- за результатами досудового розслідування прийняти процесуальне рішення, здійснити відкриття матеріалів досудового розслідування та ознайомити підозрюваного, законного представника та захисника з матеріалами досудового розслідування.

Орган досудового розслідування, повідомивши 06.11.2025 ОСОБА_7 про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, з метою уникнення кримінальної відповідальності, вважав за необхідне звернутися до слідчого судді з клопотанням про продовження строку застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Орган досудового розслідування зазначив, що під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити дії, які містять ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , розуміючи, що він вчинив особливо тяжкі злочини, відчуваючи страх та невідворотність майбутнього покарання за вчинене кримінальне правопорушення, за які законом передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі, фактично проживає в Одеській області, тобто за межами органу досудового розслідування, у зв`язку з чим може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом безперешкодного виїзду за кордон, оскільки має закордонний паспорт України, що дає йому змогу безперешкодно здійснити перетин державного кордону України.

Враховуючи зазначені вище обставини, ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що на даний час у кримінальному провадженні проведений не увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування; не встановлені усі співучасники злочину, місця зберігання, знаряддя та засоби вчинення злочину, що дає підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, буде намагатися знищити, сховати або спотворити вказані речові докази, які мають значення для кримінального провадження.

Крім того, у ході досудового розслідування не встановлено та не допитано усіх осіб, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

Зазначене свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177КПК України, який виражається в тому, що підозрюваний може незаконно впливати на інших співучасників інкримінованого йому злочину у кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі може продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, та вчинити інші кримінальні правопорушення, зокрема продовжити вчиняти дії спрямовані на підготовку та вчинення терористичних актів на території України.

Більш того, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених уст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід виключно - тримання під вартою.

У зв`язку з цим, до ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 та ч. 2 ст. 111 КК України, необхідно на даний час застосування виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи характер вчинених підозрюваним кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 та ч. 2 ст. 111 КК України, яка полягає у позбавленні волі, орган досудового розслідування вважає, що підозрюваний може полишити місце свого постійного проживання та виїхати за кордон, де буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на інших співучасників, продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а тому з метою запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України, зважаючи на дію воєнного стану та те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 та ч. 2 ст. 111 КК України, відсутні підстави для визначення розміру застави.

З огляду на викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вказаною особою особливо тяжких злочинів, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та відсутність можливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а також враховуючи його сімейне становище, вік, стан здоров`я, слідчий просив продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 13.01.2026, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 грудня 2025 року задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Чернігівській області ОСОБА_10 , погоджене заступником начальника відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, а саме до 13.01.2026 року.

Строк дії ухвали встановлено до 13.01.2026 року.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 та ч. 2 ст. 111 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, слідчим суддею зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень є вірогідною, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою з метою запобігання ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування, суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Слідчим суддею, також, згідно вимог закону, досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 оскільки слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів також враховує, що згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Крім того, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дійшов обґрунтованого висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення йому застави, з огляду на те, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Таким чином, продовживши строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив йому розмір застави, оскільки ОСОБА_7 , зокрема, підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

З огляду на викладене, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 та ч. 2 ст. 111 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то, з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі про те, що за час здійснення досудового розслідування не підтверджено жодної із обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, а також про те, що стороною обвинуваченняне надано жодного доказу на підтвердження того, що вилучений в м. Чернігів «саморобний вибуховий пристрій» дійсно є вибухонебезпечним предметом і може бути дистанційно приведений в дію у спосіб, зазначений в клопотанні, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апелянта про те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, спотворити, сховати будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Колегія суддів також не погоджується з доводами сторони захисту щодо спливу строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та про те що, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування ОСОБА_7 перебуває під вартою незаконно, оскільки при продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя врахував те, що строк досудового розслідування був продовжений ухвалою слідчого Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.10.2025 до 13.01.2026.

Також, всупереч тверджень сторони захисту, слідчий суддя, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема посилання сторони захисту щодо незадовільного стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 , та зазначив, що з останньої за часом виписки № НОМЕР_10 вбачається, що ОСОБА_7 надається медична допомога навіть і під час перебування його в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», відсутні дані щодо ненадання або надання неналежної якості медичної допомоги ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятору, відсутні об`єктивні дані, які унеможливлюють подальше його утримання в слідчому ізоляторі. За наведених вище обставин, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України не є безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з вимогами ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Тобто, законодавцем встановлено певний процесуальний запобіжник, що унеможливлює обмеження прав особи поза межами кримінального провадження.

Станом на час розгляду апеляційної скарги захисника строк дії оскаржуваної ухвали слідчого судді закінчився 13.01.2026 року.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.05.2019 року у справі № 532/308/15-к (провадження № 13-23зво19), скасування такої ухвали про обрання запобіжного заходу, яка вже виконана, в жодному разі не може призвести до відновлення прав особи.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, у зв`язку із чим апеляційна скарга захисника із викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 грудня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4