Єдиний унікальний номер 142/921/25
Номер провадження 1-кп/142/56/26
У Х В А Л А

іменем України

(про продовження строку тримання під вартою)

09 березня 2026 року с-ще Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

В складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Піщанка Вінницької області

клопотання начальника Крижопільського відділу Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеномудо Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000220 від 31 серпня 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеса Одеської області, громадянки України, яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судиму,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області від Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000220 від 31 серпня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2025 року вказане кримінальне провадження було передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 20 листопада 2025 року у даному кримінальному провадженні, було призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 15 січня 2026 року призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України в приміщенні Піщанського районного суду Вінницької області у відкритому судовому засіданні.

В судовому засідання 09 березня 2026 року від начальника Крижопільського відділу Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , в якому прокурор просить продовжити застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Клопотання обгрунтовує тим, що ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що вона за попередньою змовою із невстановленими слідством особами, що організували незаконне переправлення громадян України через державний кордон України на територію Республіки Молдова, здійснила керівництво такими діями та сприяла їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усунення перешкод, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення. Так, протягом червня-серпня 2025 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 спілкуючись по телефону через месенджер «Telegram» із невстановленою слідством особою, профіль якої « ОСОБА_7 » та ОСОБА_8 , спілкуючись по телефону через месенджер «Telegram» із невстановленою слідством особою, профіль якої «ОСОБА_14» висловили пропозицію організувати незаконне переправлення вказаних осіб через державний кордон України на територію Республіки Молдова поза пунктами пропуску за грошову винагороду, на що останні погодилися. У подальшому ОСОБА_6 за вказівкою невстановленої слідством особи, профіль якої « ОСОБА_7 » із свого мобільного телефону перерахував на вказаний йому рахунок криптогаманця кошти в сумі 11000 доларів США. В свою чергу ОСОБА_8 в кінці липня 2025 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, за вказівкою невстановленої слідством особи, профіль якої « ОСОБА_14 » мав передати кошти в сумі 15000 доларів США при особистій зустрічі у м. Одеса. Так, безпосередньо перед здійсненням передачі коштів до нього зателефонувала не встановлена слідством жінка та повідомила про необхідність вийти для передачі коштів до обумовленого місця, а саме до магазину «АТБ», що розташований по вул. Розумовського в м. Одеса. У вказаному місці ОСОБА_8 зустрівся із невстановленою слідством жінкою, якій передав кошти у сумі 15000 доларів США та отримав вказівку очікувати подальших розпоряджень. У подальшому 26.08.2025 ОСОБА_6 за вказівкою невстановленої слідством особи, профіль якої «ІНФОРМАЦІЯ_7» прибув до м. Одеса, де заселився до готелю та очікував подальших вказівок. 30.08.2025 о 15:16 год. отримав нову вказівку, виходити із готелю та сідати до автомобіля «HYUNDAI» яким керував невстановлений слідством водій. Після цього невстановлений слідством водій разом із ОСОБА_6 направилися до вул. Розумовського м. Одеса, де забрали ОСОБА_8 , якому перед від`їздом зателефонувала ОСОБА_4 із номеру мобільного телефону НОМЕР_1 та повідомила марку і реєстраційний номер автомобіля, яким він мав у подальшому рухатися. Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_8 доставили до м. Умань Черкаської області, де вони заселились на ночівлю у готелі «Шинок на околиці». 31.08.2025 о 06:31 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Умань Черкаської області на автомобільній стоянці біля готелю «Шинок на околиці», де перебувала разом із невстановленим слідством чоловіком, що керував автомобілем марки Scoda Octavia із невідомим реєстраційним номером, зателефонувала з номеру мобільного телефону НОМЕР_1 до ОСОБА_8 та наказала йому разом із ОСОБА_6 виходити із готелю та сідати до автомобіля «HYUNDAI ELANTRA» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що очікував на стоянці. За її вказівкою ОСОБА_8 та ОСОБА_10 сіли до вказаного автомобіля під керуванням ОСОБА_11 , який не був обізнаний в злочинних намірах ОСОБА_4 , а прибув до м. Умань Черкаської області з метою їх подальшого перевезення за вказівкою невстановлених досудовим розслідуванням осіб та ОСОБА_4 . Після цього ОСОБА_4 разом із невстановленою слідством особою та під його керуванням на автомобілі Scoda Octavia із невідомим реєстраційним номером вирушили поперед для забезпечення безпеки руху автомобіля із особами, що мали намір незаконно перетнути державний кордон України, а саме виявлення можливих по напрямку руху блокпостів та з метою безпечного їх об`їзду, та таким чином направились у напрямку с. Студена Тульчинського район Вінницької області, що знаходиться у прикордонній смузі. Далі водієві ОСОБА_11 на телефон прийшло повідомлення із точкою геолокації за якою він розпочав рух. При цьому під час руху ОСОБА_11 надходили на телефон повідомлення через додаток «Telegram» від невідомого абонента із назвою у вигляді зображення «смайл» та через додаток «WhatsApp» з номеру мобільного телефону НОМЕР_1 , який підписаний як «ОСОБА_15» і належить ОСОБА_4 коригували напрямок їхнього руху надаючи геолокаційні точки. Крім того, коли ОСОБА_11 не розумів наданого йому маршруту він декілька разів телефонував до ОСОБА_4 на мобільний телефон НОМЕР_1 для коригування руху. Однак, доставити осіб до кінцевої точки маршруту для здійснення незаконного перетину через державний кордон України до Республіки Молдова ОСОБА_4 за домовленістю із невстановленими слідством особами не змогли, так як 31.08.2025 о 10 год. 26 хв. автомобіль під керуванням ОСОБА_11 на відстані 600 м від лінії державного кордону України в районі проміжного прикордонного знаку №0241 у напрямку н.п. Студена Тульчинського району Вінницької області (Україна) - н.п. Ротар (Республіки Молдова на Придністровському регіоні), було зупинено працівниками Державної прикордонної служби. Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто в керівництві незаконного переправлення осіб через державний кордон України та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усунення перешкод, вчиненому щодо кількох осіб та за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів. Крім того встановлено, що положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом. З`єднання, військові частини і підрозділи Збройних Сил України відповідно до закону можуть залучатися до здійснення заходів правового режиму воєнного і надзвичайного стану, безпеки та захисту критичної інфраструктури, здійснення заходів щодо поводження з військовополоненими в особливий період, заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, організації та підтримання дій руху опору, проведення військових інформаційно-психологічних операцій, боротьби з тероризмом і піратством, заходів щодо здійснення захисту життя, здоров`я громадян та об`єктів (майна) державної власності за межами України, забезпечення їх безпеки та евакуації (повернення), посилення охорони державного кордону, захисту суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні та на континентальному шельфі та їх правового оформлення, забезпечення безпеки національного морського судноплавства України у відкритому морі чи в будь-якому місці поза межами юрисдикції будь-якої держави, заходів щодо запобігання розповсюдженню зброї масового ураження, протидії незаконним перевезенням зброї і наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів у відкритому морі, ліквідації надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, кризових ситуацій, надання військової допомоги іншим державам, а також брати участь у міжнародному військовому співробітництві, міжнародних антитерористичних, антипіратських та інших міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки на підставі міжнародних договорів України та в порядку і на умовах, визначених законодавством України. Згідно з приписами ст. 4 Закону України «Про оборону України», у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни. У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє і дотепер.

Так, ОСОБА_4 , за попередньою змовою із невстановленими слідством особами, що організували незаконне переправлення через державний кордон України на територію Республіки Молдова громадян України, що виявили бажання ухилитися від захисту Держави Україна від збройної агресії російської федерації, при цьому діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи з умислом, спрямованим на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, розмістили в соціальних мережах Інформацію про надання послуг у здійсненні переправлення через державний кордон на територію Республіки Молдова чим повідомили ОСОБА_6 , що являється військовозобов`язаним та ОСОБА_8 , що є діючим військовослужбовцем, а саме солдатом Національної гвардії України ВЧ НОМЕР_3 , про свої можливості в допомозі діючим військовослужбовцям та цивільним особам в ухиленні від проходження військової служби в Збройних Силах України та інших військових формуваннях шляхом допомоги у перетині кордону, чим звільняли таких осіб від проходження військової служби в Збройних Силах України та інших військових формуваннях. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, невстановлені слідством особи за домовленістю із ОСОБА_4 через додаток «Telegram» профіль якого « ОСОБА_7 » надали вказівку ОСОБА_6 прибути до м. Одеса, де заселитися до готелю та очікувати подальших вказівок. 30.08.2025 о 15:16 год. ОСОБА_6 надано нову вказівку, виходити із готелю та сідати до автомобіля «HYUNDAI» яким керував невстановлений слідством водій. Після цього невстановлений слідством водій разом із ОСОБА_6 направилися до вул. Розумовського м. Одеса, де забрали ОСОБА_8 , якому перед від`їздом зателефонувала ОСОБА_4 із номеру мобільного телефону НОМЕР_1 та продовжуючи свій умисел на вчинення дій спрямованих на ухилення даними особами від служби в Збройних силах України, повідомила марку і реєстраційний номер автомобіля, яким вони мали у подальшому рухатися. Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_8 доставили до м. Умань Черкаської області, де вони заселились на ночівлю у готелі «Шинок на околиці». 31.08.2025 року о 06:31 год, ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Умань Черкаської області на автомобільній стоянці біля готелю «Шинок на околиці», де перебувала разом із невстановленим слідством чоловіком, що керував автомобілем марки Scoda Octavia із невідомим реєстраційним номером, зателефонувала із номеру мобільного телефону НОМЕР_1 до ОСОБА_8 та наказала йому разом із ОСОБА_6 виходити із готелю та сідати до автомобіля «HYUNDAI ELANTRA» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що очікував на стоянці. За її вказівкою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 сіли до вказаного автомобіля під керуванням ОСОБА_11 , який також за вказівками невстановлених досудовим розслідуванням осіб та ОСОБА_4 прибув до м. Умань Черкаської області з метою їх подальшого перевезення. Після цього ОСОБА_4 разом із невстановленою слідством особою та під його керуванням на автомобілі Scoda Octavia із невідомим реєстраційним номером вирушили попереду для забезпечення безпеки руху автомобіля із особами, що мали намір незаконно перетнути державний кордон України, а саме виявлення можливих по напрямку руху блокпостів та з метою безпечного їх об`їзду, та таким чином направлялись у напрямку с. Студена Тульчинського район Вінницької області, що знаходиться у прикордонній смузі. Далі водієві ОСОБА_11 на телефон прийшло повідомлення із точкою геолокації за якою він розпочав рух. При цьому під час руху ОСОБА_11 надходили на телефон повідомлення через додаток «Telegram» від невідомого абонента із назвою у вигляді зображення «смайл» та через додаток «WhatsApp» від абонента «ОСОБА_15», тобто від ОСОБА_4 , які коригували напрямок їхнього руху надаючи геолокаційні точки. Крім того, коли ОСОБА_11 не розумів наданого йому маршруту він декілька разів телефонував до ОСОБА_4 на мобільний телефон НОМЕР_1 для коригування руху. Однак, доставити осіб до кінцевої точки маршруту для здійснення незаконного перетину через державний кордон України до Республіки Молдова ОСОБА_4 за домовленістю із невстановленими слідством особами не змогли, так як 31.08.2025 о 10 год. 26 хв. автомобіль під керуванням ОСОБА_11 на відстані 600 м від лінії державного кордону України в районі проміжного прикордонного знаку №0241 у напрямку н.п. Студена Тульчинського району Вінницької області (Україна) - н.п. Ротар (Республіки Молдова на Придністровському регіоні), було зупинено працівниками Державної прикордонної служби. Тобто своїми діями ОСОБА_4 вчинила дії спрямовані на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період шляхом організації переправлення осіб призивного віку через державний кордон України з метою ухилення від подальшого проходження служби. Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, тобто у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період. Прокурор зазначив, що 31.08.2025 року, о 23 год. 52 хв., ОСОБА_4 у порядку ст. 208 КПК України затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Прокурор вказує, що обґрунтованість пред`явленого звинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема, протоколами огляду місця події; протоколом затримання ОСОБА_4 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 ; протоколами впізнання особи; протоколами огляду предметів; протоколами тимчасових доступів до інформації операторів мобільного зв`язку; іншими матеріали кримінального провадження та речовими доказами. За результатами доусдвоого розслідування кримінального провадження " 0000220 від 31.08.205 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332 КК України, 20.11.2025 скеровано до Піщанського районного суду для розгляду по суті та ухвалою суду від 15.01.2026 року ОСОБА_4 було провдовжено дію застосованого запоібжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів по 15 березня 2026 року включно.

Разом з тим, як зазначає прокурор, встановлені у ході досудового слідства у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати і на даний час. Прокурор вказує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 9 років та вчинено їх під час збройної агресії з боку рф, а відтак становить значну суспільну небезпеку, усвідомивши невідворотність покарання, остання без застосування запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, може зникнути та переховуватись від органу досудового розслідування та суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також, прокурор зазначає, існує високий ступінь ризику того, що ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки розуміє, що вказані вище речі та документи являються предметом доказування вини підозрюваної, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також обвинувачена може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, одним з яких вона знайома. Крім того, під час вчинення злочинів ОСОБА_4 діяла за домовленістю із особами, які на даний час не встановлені та щодо яких проводиться досудове розслідування у виділеному кримінальному провадженні, та може вжити заходів для уникнення ними відповідальності, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Прокурор вважає, що без обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ОСОБА_4 матиме можливість не з`являтися на виклики до слідчого, змінити місце проживання,аоо ж іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Запобігти даним ризикам можливо лише шляхом продовження застосування стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Більш м`які запобіжні заходи, як зазчає прокурор, не будуть дієвими та не можуть бути застосовані, оскільки підозрювана не виконуватиме в повній мірі обов`язки, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, що не сприятиме запобіганню вказаним ризикам. Особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які були завдані вчиненням злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити її до суду на першу про те вимогу. Домашній арешт при проживанні в АДРЕСА_1 , що значно віддалено від Піщанського районного суд Вінницької області, не зможе забезпечити належну поведінку особи та перешкоджати здійснення нею психологічного впливу на осіб у кримінальному провадженні, тощо. Іншими обставинами, що сукупно вказують на можливість та необхідність застосування стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно ст. 178 КПК України, прокурор зазначає те, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачене покарання до 9 років позбавлення волі, вік, стан здоров`я, тобто ті фактори, які дають змогу безперешкодно застосувати щодо ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Тому, з метою забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та за сукупності наведених обставин, прокурор вважає, за доцільне продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні 09 березня 2026 року заперечувала щодо клопотання прокурора про продовження їй запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні 09 березня 2026 року проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував, вказав, що ризики на які вказав прокурор в клопотанні відсутні, зазначив, що знищити речові докази обвинувачена не може, бо всі вони вилучені під час досудового розслудвання, також вона не може впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, оскільки вони вже всі допитані стороною обвинувачення. Також зазначив, що обвинувачена має зареєстроване місце проживання, та просив суд змінити обвинуваченій запобіжний захід на непов`язаний з триманням під вартою або зменшити розмір застави, яка є для неї непомірно великою. На підствердження своїх заперечень проти клопотання прокурора надав довідку департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщені осіб № Н5-29980-ф/о від 09 лютого 2026 року.

Суд, заслухавши клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, думку обвинувачуваної, позицію її захисника, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, встановленим в ході досудового слідства.

Підставою застосування запобіжного заходу, згідно з ч. 2 ст. 177 КПК, є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час досудового розслідування ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 02.09.2025 року підозрюваній ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із правом внесення застави у розмірі 1 500 000 гривень строком на 60 діб, тобто по 29.10.2025 року включно. В подальшому, ухвалою суду від 28.10.2025 строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено на строк досудового розслідування, тобто до 01.12.2025.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року обвинуваченійОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25 січня 2026 року включно, визначено суму застави у розмірі 900000 (дев`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 15 січня 2026 року обвинуваченійОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 15 березня 2026 року включно, визначено суму застави у розмірі 900000 (дев`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно до п. 4, п. 5 ч. 2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки;

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, строк покарання за санкцією яких передбачає позбавлення волі строком до дев`яти років.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачена ОСОБА_4 перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, що об`єктивно свідчить про наявність ризику того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, може вдатися до таких дій.

Суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, продовжує існувати ризик того, що перебуваючи на свободі обвинувачена зможе незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки наразі свідки обвинувачення ще не допитані, що не виключає можливості обвинуваченої їх схилити до зміни раніше наданих показів.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_4 не має постійного місця роботи та міцних соціальних зв`язків, оскільки зворотнього суду не доведено, суд вважає, що в разі звільнення з-під варти продовжує існувати ризик вчинення обвинуваченою інших кримінальних правопорушень чи продовження вчинення аналогічних кримінальних правпорушень.

Також суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Таким чином, оцінюючи в сукупності обставини, які визначені ст.178 КПК України, судом враховується: що ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні двох тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України, вчинених за попередньою змовою групою осіб, та за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дев`яти років, при цьому, однин з інкримінованих обвинуваченій злочинів є злочином проти основ національної безпеки України, кримінальні правопорушення вчинене у період дії воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, дані про особу обвинуваченої, яка офіційно не працює, відповідно не має постійного джерела доходів, відсутність у неї стійких соціальних зв`язків, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під варто та не знаходить підстав для застосування до обвинуваченої іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, в тому числі домашнього арешту.

Судом не встановлено, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

За таких обставин суд вважає, що інший більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання покладених на обвинувачену ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні та переховування від суду.

Таким чином, суд вважає, що наведені прокурором у судовому засіданні підстави застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, та сторонами не надано будь-яких доказів зменшення ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, або зміни обставини, передбачених статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України, які існували під час застосування запобіжного заходу до обвинуваченої.

Положеннями ч. 1 ст. 331 КПК україни передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПКУкраїни, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 строку тримання під вартою.

Відповідно до вимог частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За правилами встановленими частиною четвертою статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Абзацами сьомим-дев`ятим частини четвертої статті 183 КПК України закріплено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України, розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що вищевказаний перелік випадків, коли суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Пунктом 2 та 3 частини п`ятої статті 182 КПК України передбачено що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як уже зазначалося, відповідно до частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК)

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Вчинення з корисливих мотивів злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, наслідком якого є ухилення осіб від виконання обов`язку захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України в період дії воєнного стану, суд кваліфікує як виключний випадок, коли застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та приходить до висновку, що застава в межах зазначених в ст. 182 ч. 5 п. 2 КПК України, не здатна забезпечити виконання обвинуваченою, покладених на неї обов`язків, не вбачає підстав для зменшення раніше визначеного судом її розміру, а тому вважає за необхідне визначити розмір застави в розмірі 900 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 12, 177, 181, 183, 199, 314, 315, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання начальника Крижопільського відділу Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , задовольнити.

Продовжити обвинуваченійОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Одеса Одеської області, громадянці України, яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимій, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 07 травня 2026 року включно.

Визначити суму застави у розмірі 900000 (дев`ятсот тисяч) гривень 00 копійок, яку необхідно внести на депозитний рахунок отримувача: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26286152; банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0000401 .

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали направити до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань ( №1)".

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в цей же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Суддя: