ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/359/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/133/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.289 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000029 від 30 січня 2020 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2026 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ланівці Тернопільської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, згідно ст.89 КК України раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його затримання, а саме з 22 листопада 2024 року, зарахувавши в строк відбуття покарання термін перебування його під вартою.

Раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше 60 діб після винесення вироку судом.

Вироком суду також вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену судимість за вироком Збаразького районного суду за ч. 1 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став, а знову вчинив умисний, корисливий злочин за наступних обставин.

Так, у ОСОБА_7 , який 30 січня 2020 року перебував в с.Білозірка Лановецького району Тернопільської області, та достовірно знав, що на дорозі біля господарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме, автомобілем ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 , 30 січня 2020 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, перебуваючи в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , переконавшись, що ОСОБА_9 спить, забрав із кишені його куртки ключі від автомобіля ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 та акумуляторну батарею, яка знаходилась у вказаному будинку.

В подальшому, ОСОБА_7 , 30 січня 2020 року, близько 00 год 16 хв, перебуваючи на дорозі біля господарства, що по вул. Об`їздова, 7, в с. Білозірка, Лановецького району, Тернопільської області, діючи умисно, без дозволу ОСОБА_9 , як особи, яка користується автомобілем ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, не маючи права на користування даним транспортним засобом, відкривши двері проник в салон автомобіля марки ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , сів на водійське сидіння, та вставивши ключ у замок запалювання автомобіля, запустив двигун, й увімкнувши передню передачу, розпочав рух в напрямку вулиці Центральна в с. Білозірка Лановецького району Тернопільської області.

Внаслідок зазначених дій, ОСОБА_7 протиправно вилучив автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 10962,00 грн, у його користувача ОСОБА_9 , зробивши це всупереч його волі, не маючи жодних правових підстав володіти, користуватися, керувати і розпоряджатися вказаним транспортним засобом.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України - тобто, незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеність вини та юридичну кваліфікацію вчиненого злочину, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому покарання за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді двох років позбавлення волі.

Свої доводи мотивує тим, що судом не враховано належним чином дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, щиро розкаявся у скоєному, тому призначене покарання вважає занадто суворим.

Крім того злочин було вчинено ще у 2020 році, тому його суспільна небезпечність зменшилась, розмір шкоди незначний і вона відшкодована у повному обсязі, а обвинувачений є учасником бойових дій і у нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу і просять змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання; прокурора, який вирок місцевого суду вважає законним та обґрунтованим і просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Що ж стосується призначеної міри покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, обставину, що обтяжуює покарання, вважав за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки виправлення обвинуваченого, на його думку, неможливе без реального відбування покарання та ізоляції його від суспільства.

З таким висновком суду першої інстанції про необхідність відбування ОСОБА_7 покарання реально частково погоджується й колегія суддів, однак вважає, що місцевим судом не наведено аргументів, які свідчили б про неможливість застосування до засудженого ст.69 КК України.

Мотивуючи рішення про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та обставину, що обтяжуює покарання, а також ненастання тяжких наслідків від злочинних діянь обвинуваченого, поведінку обвинуваченого.

Між тим, у ч. 1 ст. 69 КК визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнані дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: а) наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 в силу вимог ст.89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання, у нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина, позитивно характеризується, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Відповідно до статті 66 КК встановлено обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність тяжких наслідків. Обставиною, що обтяжуює покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Враховується також позиція потерпілого, який вказує, що спричинена шкода йому повністю відшкодована і претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 у нього немає.

Так, апеляційним судом враховується повне визнання обвинуваченим, який є учасником бойових дій, своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди та відсутність претензій до нього у потерпілого як окремі обставини, що пом`якшують покарання, оскільки, виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 66 КК, вони є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, за змістом ст.ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

З огляду на обставини, що пом`якшують покарання, апеляційний суд приходить до висновку, що ці обставини, а також дані про особу ОСОБА_7 , який немає негативних характеристик, раніше в силу ст.89 КК України не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, конкретні обставини провадження, позицію потерпілого в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та свідчать про можливість призначення йому покарання за вказаний злочин із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки і таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про можливість пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , тому вирок суду у відповідності до ст.408 КПК України підлягає зміні в частині призначеного покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2026 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням ст.69 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді