ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/8003/21 Номер провадження 11-кп/814/900/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження №0000560 за апеляційною скаргою прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.345 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

23 лютого 2021 року приблизно о 23 годині 45 хвилин екіпаж патрульної поліції № 5007 у складі інспекторів роти №5 батальйону №1 УПП в Харківській області сержантів поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , виконуючи службові обов`язки на автомобілі «Toyotа Prius», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебували біля закладу громадського харчування за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 140, де до них підійшов обвинувачений у брудному одязі та з ознаками алкогольного сп`яніння, який поводив себе агресивно, ображав людську гідність та громадську мораль.

При цьому ОСОБА_8 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що зазначені особи є працівниками правоохоронного органу та виконують свої службові обов`язки, вдягнені у формений одяг працівників поліції та мають при собі спеціальні засоби захисту, на законну вимогу ОСОБА_11 та ОСОБА_10 припинити протиправні дії не відреагував та розпочав сварку з поліцейськими.

У зв`язку з цим поліцейськими прийнято рішення доставити обвинуваченого до відділу поліції для встановлення особи та складання протоколу про адміністративне правопорушення. З цією метою вони застосували до ОСОБА_8 спеціальний засіб - кайданки та супроводили його до службового автомобіля, де обвинувачений сів на заднє пасажирське сидіння, поруч із ним з правого боку сів ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 зайняв місце водія, розпочавши рух автомобілем в напрямку Харківського РУП №2 ГУ НП в Харківській області.

Перебуваючи в салоні цього автомобіля під час руху, обвинувачений з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано, посягаючи на нормальну діяльність правоохоронних органів та їх авторитет, намагався вибити ногами задні ліві двері автомобіля, зубами вкусив ОСОБА_10 за пальці лівої руки, а правою ногою умисно наніс три удари справа по голові поліцейському ОСОБА_11 , який у цей час керував автомобілем.

Такими своїми діями ОСОБА_8 спричинив потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст.345 КК України на 3 роки позбавлення волі.

При цьому зазначає, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, був звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, проте обвинувачується у вчиненні нових умисних злочинів, у зв`язку з чим в різних судах на розгляді перебувають кримінальні провадження стосовно нього.

Зауважує, що кількість епізодів злочинної діяльності протягом незначного проміжку часу, а також їх спосіб свідчать про системний характер протиправних дій ОСОБА_8 .

Наголошує, що в мотивувальній частині вироку суд дійшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, тоді як в резолютивній частині призначив покарання у виді позбавлення волі.

Вказує про наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з наведеним зазначає про відсутність підстав для застосування положень ст.75 КК України при призначення ОСОБА_8 покарання.

Також звертає увагу, що в межах даного кримінального провадження, згідно з ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 29 липня 2025 року, стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, проте всупереч вимогам ст.72 КК України строк його дії не зарахований місцевим судом при ухваленні оскаржуваного вироку у строк відбуття покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за ч.2 ст.345 КК України в апеляційній скарзі не заперечуються.

Доводи прокурора про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є обґрунтованими.

Згідно зі ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приписами п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд обґрунтував своє рішення наявністю в обвинуваченого щирого каяття, відсутністю негативних характеристик за місцем проживання, а також врахував, що ОСОБА_8 не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та психіатра.

Разом з тим, суд не врахував належним чином, як того вимагають положення ст.75 КК України, суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_8 злочину проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування та конкретні обставини справи.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою стійку антисоціальну спрямованість обвинуваченого, який притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, був звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України та в період дії іспитового строку обвинувачується у вчиненні нових умисних кримінальних правопорушень. Так, у провадженні Індустріального районного суду м. Харкова стосовно ОСОБА_8 перебуває на розгляді об`єднане кримінальне провадження (справа №635/5882/16) за обвинуваченням у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України, а у провадженні Полтавського районного суду Полтавської області перебувають на розгляді кримінальні провадження (справи №635/598/22 та №545/4131/22) за обвинуваченням у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.185, ч.1 ст.357 та ч.4 ст.185 КК України.

Не дав місцевий суд належної оцінки і негативній процесуальній поведінці в даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 , якого ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 червня 2025 року оголошували в розшук.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком не відповідає вимогам ст.75 КК України.

Адже справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Отже, вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_8 підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наявність суперечностей за змістом оскаржуваного вироку в частині визначення виду покарання, оскільки суд в мотивувальній частині вироку зазначив про можливість застосування до ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, в резолютивній частині вироку призначив покарання у виді позбавлення волі.

Виходячи з положень ст.65 та ст.50 КК України, призначаючи ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, наведені дані про особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання та тих, які його обтяжують, і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і буде справедливим.

Слушними є і доводи прокурора про необхідність зарахування у строк покарання ОСОБА_8 строку його затримання, а також періоду застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відповідно до положень ч.7 ст.72 КК України.

Тому колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк його затримання з 28 липня до 29 липня 2025 року включно з розрахунку день за день та строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 30 липня 2025 року по 13 січня 2026 року включноз розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 413 та 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

У зв`язку з набранням вироком суду законної сили ОСОБА_8 взяти під варту.

Початок строку відбування покарання рахувати з 10 лютого 2026 року.

На підставі ч.5 та ч.7 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання:

строк затримання з 28 до 29 липня 2025 року включно, з розрахунку день за день;

строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 30 липня 2025 року по 13 січня 2026 року включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4