ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/92/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.369 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2025 року у кримінальному провадженні № 0001167 від 19 серпня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого експедитором ПП "Порохова", одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 4 000 (чотири тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн. 00 коп.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Наказом начальника Наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (по особовому складу) від 06.03.2019 №160 о/с призначено лейтенанта поліції ОСОБА_9 на посаду командира роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області.

Наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (по особовому складу) від 26.03.2020 № 251 о/с призначено лейтенанта поліції ОСОБА_10 на посаду інспектора правління патрульної поліції в Тернопільській області.

Згідно посадової інструкції командира роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_9 , затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 28.09.2020 № 2011, останній відповідно до покладених на нього завдань під час несення служби, зокрема, виконує наступне: у складі екіпажу отримує та виконує завдання (виклики) від відділу чергової служби та чергової служби Головного управління Національної поліції в Тернопільській області; забезпечує особисто та/або силами особового складу припинення виявлених правопорушень та оформлення відповідних матеріалів; збирає та аналізує оперативну інформацію щодо району патрулювання; координує патрулювання, в рамках затвердженої схеми квадратів та маршрутів патрулювання, з урахуванням та належним доведенням до відома особового складу оперативної інформації та ін.

Згідно посадової інструкції інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_10 , затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 28.09.2020 №2011, останній відповідно до покладених на нього завдань під час несення служби, зокрема, виконує наступне: безперервне та цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення публічної безпеки і порядку, контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; первинне реагування на повідомлення про правопорушення, а також самостійне виявлення правопорушень під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством; припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, застосовуючи для цього передбачені законодавством права і повноваження, вжиття заходів із забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення та ін.

04 серпня 2021 року близько 22 год. 20 хв. інспектором відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_11 на проспекті С. Бандери в м. Тернополі було зупинено автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 150», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 у зв`язку із тим, що останній не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Під час перевірки документів водія інспектором патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_11 у ОСОБА_7 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. В подальшому, у зв`язку із необхідністю проходження ОСОБА_7 огляду щодо визначення стану алкогольного сп`яніння із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «Alcotest 7510» до місця зупинки вказаного транспортного засобу прибув екіпаж патрульної поліції «Юпітер 151» у складі командира роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_9 та інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_10 . Однак, від проходження зазначеного огляду на місці ОСОБА_7 відмовився, заявивши про бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. В ході подальшого спілкування ОСОБА_7 , перебуваючи на місці зупинки транспортного засобу на проспекті С. Бандери в м. Тернополі, а також під час руху службовим автомобілем марки «Mitsubishi Outlander»,д.н.з. НОМЕР_2 , до КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» ТОР для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, висловлював інспектору взводу № 2 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_10 та командиру роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_9 прохання щодо врегулювання питання з метою уникнення адміністративної відповідальності, на що останні відмовились. Далі, 04 серпня 2021 року близько 22 год. 45 хв. у ОСОБА_7 , який перебував поблизу будівлі КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» ТОР, що по вул. Тролейбусній,14, в м. Тернополі виник злочинний умисел, направлений на пропозицію надання неправомірної вигоди командиру роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_9 та інспектору взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_10 за не вчинення ними дій із використанням службового становища, а саме не складання відносно ОСОБА_7 протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Реалізовуючи свій злочинний умисел 04 серпня 2021 року близько 22 год. 46 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будівлі КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» ТОР, що по вул. Тролейбусній,14, в м. Тернополі, висловив командиру роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_9 пропозицію надати йому неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 400 Євро, що відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют станом на 04.08.2021 становить 12 756, 52 гривень, за не складання відносно нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП з метою уникнення адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у нетверезому стані. Однак, командир роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_9 від вказаної пропозиції ОСОБА_7 відмовився, повідомивши останньому, що за такі його дії передбачена кримінальна відповідальність. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел та не надаючи значення попередженню працівника патрульної поліції про кримінальну караність свого діяння, ОСОБА_7 04 серпня 2021 року близько 22 год. 52 хв., перебуваючи поблизу будівлі КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» ТОР, що по вул. Тролейбусній,14, в м. Тернополі, під час розмови продовжував настійливо пропонувати командиру роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_9 та інспектору взводу № 2 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_10 надати їм неправомірну вигоду в сумі 400 Євро, що відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют станом на 04.08.2021 становить 12 756, 52 гривень, за не складання відносно нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. На таку пропозицію ОСОБА_7 командир роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_9 та інспектор взводу № 2 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_10 не погодились, повторно роз`яснивши ОСОБА_7 про неправомірність його дій. Проте ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел 04 серпня 2021 року близько 22 год. 55 хв., перебуваючи поблизу входу у приміщення КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» ТОР, що по вул. Тролейбусній,14, в м. Тернополі, висловив командиру роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_9 пропозицію надати йому неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 500 Євро, що відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют станом на 04.08.2021 становить 15 945, 65 гривень, за не складання відносно нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП з метою уникнення адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у нетверезому стані. Однак, командир роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_9 від вказаної пропозиції ОСОБА_7 відмовився, попередивши останнього, що за такі його дії передбачена кримінальна відповідальність. В подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» ТОР, що по вул. Тролейбусній,14, в м. Тернополі, відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, після чого інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_10 було складено протокол серії ААБ №200582 від 04.08.2021 про вчинення ОСОБА_7 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає, що суд неправильно кваліфікував діяння його підзахисного за обставин, встановлених у вироку і, як наслідок, призначив занадто суворе покарання.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що злочин, передбачений ч.1 ст.369 КК України, є закінченим з моменту, коли винний запропонував чи пообіцяв надати неправомірну вигоду службовій особі, а остання усвідомила цю інформацію, або коли службова особа прийняла хоча б частину наданої неправомірної вигоди. Якщо службова особа відмовилася прийняти запропоновані, обіцяні чи надані їй гроші, цінності, послуги або з якихось причин не отримала неправомірну вигоду, дії того, хто намагався її надати, належить кваліфікувати як замах на вчинення злочину.

Звертає увагу на те, що Верховним Судом при розгляді справи № 753/21723/16-к, за аналогічних обставин, було змінено вирок суду першої інстанції та перекваліфіковано дії засудженого з ч.1 ст.369 КК на ч.2 ст.15, ч.1 ст.369 КК України.

Вважає, що суд першої інстанції, неправильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки такі дії, за наведених у вироку обставин, на думку апелянта, підлягають кваліфікації за ч.2 ст.15, ч.1 ст.369 КК України.

Просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2025 року відносно ОСОБА_7 змінити; перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.1 ст.369 КК України на ч.2 ст.15, ч.1 ст.369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 2 000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_7 , який ствердив, що повністю визнає свою винуватість в інкримінованих йому діях, а щодо кваліфікації вчиненого покладається на думку суду; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вирок суду вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, а також частково провівши судове слідство, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікації його дій, дотримався вказаних вимог закону.

З матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК у межах висунутого обвинувачення.

При цьому, суд дотримався приписів, установлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Ретельно перевіривши надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції у вироку навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав їм у відповідності з вимогами ст. 94 КПК належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у пропозиції службовій особі надати їй неправомірну вигоду за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, суд зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні і детально викладених у вироку доказів.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , суд у вироку належним чином проаналізував показання допитаного в судовому обвинуваченого, свідків, а також протоколи слідчих процесуальних дій і висновки проведених у справі експертиз, які, у своїй сукупності, доводять винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Зокрема, допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 початково стверджував, що не пам`ятає усіх обставин справи, оскільки перебув у стані алкогольного сп`яніння, проте в судових дебатах та останньому слові, за результатом дослідження доказів, наданих стороною обвинувачування, повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, погодившись з обставинами, які викладені в обвинувальному акті.

Факт вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому дій об`єктивно стверджується показаннями свідків ОСОБА_10 - інспектора управління патрульної поліції в Тернопільській області та свідка ОСОБА_9 - командира роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області, які в суді першої інстанції засвідчили, що в серпні 2021 року близько 22 години вони, під час виконання своїх функціональних обов`язків, виявили водія транспортного засобу, який перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння і тому вони поїхали у медичний заклад КНП "ТОМЦНЗ". По дорозі в медичний заклад ОСОБА_7 пропонував їм кошти, щоб врегулювати дану ситуацію. Оскільки ОСОБА_10 перебував за кермом автомобіля, то розмова велася ОСОБА_7 в основному із ОСОБА_9 . При цьому, ОСОБА_9 ще в автомобілі попередив ОСОБА_7 , що за такі дії передбачена кримінальна відповідальність. Незважаючи на це, вже на території медичного закладу ОСОБА_7 продовжував пропонувати їм кошти, щоб не складати протокол про адміністративне правопорушення, озвучуючи суму спочатку 400 Євро, а потім - 500 Євро.

Показання вказаних свідків підтверджується дослідженим судом першої інстанції протоколом огляду від 13.04.2022 року, відповідно до якого під час досудового розслідування проводився огляд відеозаписів з нагрудних камер працівників УПП в Тернопільській області, на яких міситься відеозапис події, що мала місце 04.08.2021 р. Вказаними відеозаписами зафіксовано як поблизу приміщення КНП "ТОМЦНЗ", за обставин і в час, вказаний в обвинувальному акті, ОСОБА_7 повідомляє, що може дати працівникам поліції 400 Євро за не складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП. Однак поліцейські на таку пропозицію ОСОБА_7 не погодились, попередивши його про кримінальну відповідальність за такі дії. Проте, після цього ОСОБА_7 висловив пропозицію до поліцейського ОСОБА_9 надати йому 500 Євро, щоб відносно нього не складався протокол за керування транспортним засобом у нетверезому стані.

Окрім того, предметом дослідження місцевого суду були інші докази, якими обґрунтовується доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого, належність та допустимість яких в апеляційній скарзі стороною захисту не оспорюється. Зокрема:

витяг з наказу начальника ВКЗ УПП в Тернопільській області ДПП № 251 о/с від 26.03.2020 р. про призначення ОСОБА_10 на посаду інспектора по управлінню патрульної поліції в Тернопільській області;

витяг з наказу начальника ВКЗ УПП в Тернопільській області ДПП № 160 о/с від 06.0-3.2019 р. про призначення ОСОБА_9 на посаду командира роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області;

посадова інструкція начальника ВКЗ УПП в Тернопільській області ДПП № 251 о/с від 26.03.2020 р. про призначення Департаменту патрульної поліції ОСОБА_9 , затверджена наказом Департаменту патрульної поліції від 28.09.2020 р. № 2011, погоджена начальником УПП в Тернопільський області ДПП ОСОБА_12 , а також посадова інструкція інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_10 , затверджена наказом Департаменту патрульної поліції від 28.09.2020 р. № 2011, погоджена начальником УПП в Тернопільський області ДПП ОСОБА_12 , в яких встановлено засади діяльності, посадові обов`язки та основні вимоги щодо їх виконання;

копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 200582 від 04.08.2021 р., складеного відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.130 КУпАП;

копія направлення на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_7 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в КНП "ТОМЦНЗ" ТОР від 04.08.2021 р.; копією постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2021 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 за ч.1 ст.130 КупАП;

копія постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2021 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме - за відмову особи, яка керує транспортним засобом, пройти в установленому порядку огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, та інші.

Що стосується доводів сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст.369 КК України та наявність підстав для перекваліфікації його дій на ч.2 ст.15 ч.1 ст.369 КК України, то колегія суддів з ними не погоджується з огляду на наступне.

Диспозиція частини 1 статті 369 КК України передбачає кримінальну відповідальність за три альтернативні форми протиправного діяння:

- пропозиція надати неправомірну вигоду;

- обіцянка надати таку вигоду;

- надання неправомірної вигоди.

Злочин, передбачений ст.369 КК України, вважається закінченим з моменту, коли особа висловила пропозицію або обіцянку надати неправомірну вигоду, або ж надала її, незалежно від того, чи прийняла службова особа таку пропозицію, обіцянку або вигоду.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ч.2 ст.15 ч.1 ст.369 КК України, як закінчений замах на надання службовій особі неправомірної вигоди за не вчинення такою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, захисник посилається на постанову Верховного Суду від 20.05.2020 р. у справі № 753/21723/16-к, проводячи аналогію з даним провадженням.

Однак, апеляційний суд вважає, що таке порівнянна є хибним, а посилання на вказане судове рішення - недоречним, оскільки фактичні обставини справ є різними.

Так, у справі № 753/21723/16-к, на яку посилається апелянт, дії особи кваліфікувалися як замах, оскільки обвинувачений намагався саме передати (фізично вручити) кошти поліцейським, поклавши їх на переднє пасажирське сидіння службового автомобіля УПП у м. Києві ДПП, але службова особа відмовилась їх прийняти і припинила ці дії. Тобто, за обставин вказаної справи, обвинувачений виконав усі необхідні та залежні від нього дії для надання службовій особі неправомірної вигоди, проте злочин не було доведено до кінця з підстав, які не залежали від волі обвинуваченого.

Натомість, у кримінальному проваджені, яке є предметом апеляційного розгляду, дії обвинуваченого ОСОБА_7 полягали саме у пропозиції надати службовій особі неправомірну вигоду у грошовій формі, яку він неодноразово висловив і яка так і залишилася пропозицією, оскільки такі дії були на цій стадії припинені правоохоронцями.

Відповідно до ч.1 ст.369 КК України пропозиція надання неправомірної вигоди є самостійною формою вчинення злочину. Злочин у формі пропозиції надання неправомірної вигоди вважається закінченим з моменту, коли така пропозиція була доведена до відома службової особи (висловлена), незалежно від подальшої реакції на такі дії службовця (відмови, ігнорування чи згоди).

Судом першої інстанції беззаперечно встановлено і в апеляційній скарзі це фактично не заперечується, що ОСОБА_7 вербально висловив поліцейським ОСОБА_9 та ОСОБА_10 чітку пропозицію надати грошові кошти в сумі 400 Євро, а в подальшому озвучив суму 500 Євро за нескладання протоколу про адміністративне правопорушення. Тобто, відбувся факт висловлення пропозиції, яка була почута і зрозуміла працівниками поліції, але жодних дій щодо фізичної передачі коштів, які б могли бути перервані (що вказувало б на замах у такому випадку), не відбувалося, а відтак мав місце закінчений злочин у формі пропозиції надання неправомірної вигоди.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що досліджені судом першої інстанції докази, у своїй сукупності, свідчать про те, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у пропозиції службовій особі неправомірної вигоди за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища,

Підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних досудовим слідством та досліджених судом першої інстанції доказів щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правовідношення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, в колегії суддів немає. Обґрунтованих доводів з цього приводу не наведено як в апеляційній скарзі, так і безпосередньо під час перегляду вироку в апеляційному порядку.

Разом з тим, доводи апелянта щодо надмірно суворого покарання призначеного місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів вважає слушними і перевіривши їх приходить до таких висновків.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; фактичні обставини кримінального провадження; особу винного; думку державного обвинувача щодо покарання, висловлену в судових дебатах; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Врахувавши наведені обставини, місцевий суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 4 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн. (в максимальному розмірі, визначеному для даного виду покарання санкцією статті обвинувачення).

Проте, аргументи апелянта, наведені ним в апеляційній скарзі, про несправедливість та надмірну суворість такого покарання, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суди повинні виходити з класифікації кримінальних правопорушень (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу винного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, суд повинен всебічно дослідити матеріали справи щодо наявності таких обставин і навести у вироку мотиви прийнятого рішення.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке кваліфіковано за ч.1 ст.369 КК України.

Разом із тим, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 покарання покарання у виді штрафу в розмірі 4 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що є максимальним розміром, визначеному для даного виду покарання санкцією статті обвинувачення, не достатньо при цьому врахував конкретні обставини кримінального провадження, пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу обвинуваченого, які підлягають обов`язковому врахуванню, і тому не повною мірою дотримався загальних засад призначення покарання, встановлених статтями 50, 65 КК України, і призначив покарання за своїм розміром занадто суворе.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно санкції ч.1 ст.369 КК України за вчинення даного злочину передбачено покарання у виді штрафу від однієї до чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років або позбавленням волі на той самий строк.

Колегія суддів погоджується з видом покарання, обраного судом обвинуваченому ОСОБА_7 , проте, вирішуючи питання відносно розміру такого покарання (суми штрафу), яке слід призначити, апеляційний суд виходить з того, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, колегія суддів згідно із вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до не тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а. п.180), не перебуває на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра (а. п. 172, 178), виключно позитивно характеризується за місцем свого проживання (а. п. 174, 202), хворіє гіпертонічною хворобою ІІ ступеню, що стверджується виписками з медичних карт стаціонарного хворого, які долучені до матеріалів провадження (а. п. 203-205); активно займається волонтерською діяльністю на підтримку Збройних Сил України, про що свідчать численні подяки благодійних організацій та платіжні інструкції про перерахування коштів на потерби Збройних Сил України, що долучені до матеріалів провадження (а. п. 207-213); його матеріальний стан, на підтвердження якого ним долучено довідку про заробітну плату в 2025 р. (а.п. 206); обставини, які пом`якшують покарання, до яких суд відносить повне визнання вини та щире каяття у вчиненому; відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Апеляційний суд звертає увагу, що виходячи із змісту вироку суду першої інстанції, такі відомості про особу обвинуваченого як його стан здоров`я, матеріальний стан, активна громадянська позиція, що проявляється у волонтерській діяльності, які досліджені апеляційним судом в порядку ч.3 ст.404 КПК України, а також його щире каяття у вчиненому не були враховані при обранні йому покарання.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливе пом`якшити, обране судом першої інстанції ОСОБА_13 покарання за ч.1 ст.369 КК у виді штрафу до розміру наближеного до мінімального, що визначений санкцією вказаної правової норми, а саме - 2 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, є пропорційним характеру вчинених дій і їх небезпечності, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність як ним самим так і іншими особами, та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2025 року року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, - змінити.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в дохід держави до 2 000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн.

В решті вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2025 року відносно ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді