Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003179 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора і захисника ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.05.2025 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України - 4 роки позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за виключенням житла;

- за ч.3 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України - 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за виключенням житла.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за виключенням житла.

В апеляційній скарзі з доповненнями та змінами прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.2 ст.307 КК України - 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.3 ст.307 КК України - 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правову кваліфікацію його дій, вважає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.69 КК України і призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Прокурор наголошує на тому, що суд наділений дискреційними повноваженнями на підставі ч.1 ст.69 КК України призначити особі більш м`яке покарання, ніж встановлене в санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, рішення про що може ухвалити, коли певні обставини або їх сукупність одночасно відповідають двом умовам: вони визнані такими, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. Крім того, такі обставини чи їх сукупність мають перебувати в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпечність злочину та/або небезпечність винної особи. Призначення більш м`якого покарання, ніж встановлене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише в тому разі, коли встановлені у справі обставини з урахуванням даних про особу в їх сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим. При цьому прокурор посилається на постанови Верховного Суду, в яких містяться висновки про застосування положень ст.69 КК України в конкретних кримінальних провадженнях.

У той же час, ОСОБА_7 вчинив тяжкий та особливо тяжкий злочини, що посягають на здоров`я населення та характеризуються підвищеним ступенем суспільної небезпеки. На думку прокурора, суд перебільшив значення обставин, які визнав такими, що пом`якшують покарання, і не врахував конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, кількість епізодів злочинної діяльності, обсяг шкоди, заподіяної діяннями охоронюваним суспільним відносинам, що становлять велику загрозу життю та здоров`ю населення в широкому розумінні. Вважає, суд прийняв рішення, у відповідності з яким приватний інтерес обвинуваченого - задоволення власних потреб у грошах себе, дівчини, з якою проживав, її матері і бабусі похилого віку, переважив загальний інтерес - безпеку суспільства і численні покалічені наркозалежністю люди і сім`ї. ОСОБА_7 зробив свідомий вибір у віці 21 рік не працювати і не захищати країну під час війни, а збувати психотропні речовини.

Також стверджує, що суд перебільшив і значення щирого каяття, яке визнав обставиною, яка обтяжує покарання. Щире каяття особи характеризує її суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає провину, висловлює жаль з приводу вчиненого, бажання виправити ситуацію, що склалася, та засуджує свою поведінку. У той же час, ОСОБА_7 , даючи показання про обставини вчинення кримінальних правопорушень, переклав частину своєї вини на прийомних батьків, які нібито своїми вчинками підштовхнули його до вчинення злочинів, таким чином намагаючись зменшити ступінь своєї вини. Інших ознак щирого каяття у формі конкретних дій, спрямованих на виправлення зумовленої його злочинними діями ситуації, під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено. Отже, таке щире каяття та відсутність судимостей на заслуговують на застосування положень ст.69 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , просить вирок суду першої інстанції змінити і на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. На переконання захисника, дані про особу винного, який позитивно характеризується, працює, нагороджений грамотами, дипломати та подяками, його сімейний стан, а також обставини, які пом`якшують покарання, і відсутність обставин, які його обтяжують, свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 є прийомною дитиною, яку покинули батьки, згодом його усиновили інші люди, з якими він проживав і які скасували його реєстрацію в квартирі і згодом виселили, позбавивши права на житло. На час вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_7 не працював, не мав житла та сім`ї, а тому складне матеріальне становище спонукало його до цього. Вказані обставини суд може визнати такими, що пом`якшують покарання, проте вони не були враховані судом. Крім того, суд не врахував, що його підзахисний одружився, проживає з дружиною, її матір`ю та бабусею, яка тяжко хвора і не може самостійно пересуватись, є єдиним годувальником в сім`ї та матеріально всіх забезпечує, а також є віруючою людиною і членом групи християнської церкви "Місія відродження миру".

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу захисника і заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора і заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив злочини у сфері обігу психотропних речовин за наступних обставин.

За невстановлених досудовим розслідуванням обставин у невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, ОСОБА_7 незаконно придбав з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину РVР, особливо небезпечну психотропну речовину 4-ММС та психотропну речовину амфетамін, які став незаконно зберігати з метою збуту за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

5 грудня 2024 року близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_7 з метою збуту психотропних речовин за допомогою мобільного застосунку "Uklоn-доставка" викликав автомобіль "ZAZ Lаnоs" д/н НОМЕР_1 , за кермом якого був ОСОБА_9 , помістив у салон вказаного автомобіля заздалегідь розфасовані п`ять пакунків з особливо небезпечною психотропною речовиною РVР та психотропною речовиною амфетаміном, та повідомив водію адреси доставки вказаних пакунків, який, будучи необізнаним про їх вміст, здійснив доставку двох пакунків, після чого 6 грудня 2024 року в період з 00 годин 43 хвилин по 01 годину 10 хвилин в ході проведення огляду місця події на вул. Є. Чавдар, 6 в м. Києві ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції для вилучення три пакунка з особливо небезпечною психотропною речовиною РVР масою 1,523 г, що є великим розміром, психотропною речовиною амфетаміном масою 2,671 г, що є великим розміром, які ОСОБА_7 незаконно придбав, зберігав з метою збуту та збув.

Також цього ж дня близько 22 години 10 хвилин на вул. Мілютенка, 18 в м. Києві ОСОБА_7 був зупинений працівниками поліції і у нього під час особистого обшуку було виявлено та вилучено п`ять пакунків з особливо небезпечною психотропною речовиною РVР загальною масою 5,817 г, що є великим розміром, особливо небезпечну психотропну речовину 4-ММС загальною масою 3,436 г, що є великим розміром, які він незаконно придбав та зберігав з метою збуту.

Крім того, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин у невстановленої досудовим розслідуванням особи, досудове розслідування щодо якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, ОСОБА_7 отримав і тим самим незаконно придбав з метою збуту психотропну речовину амфетамін загальною масою 154,446 г, що є особливо великим розміром, особливо небезпечну психотропну речовину PVP загальною масою 124,699 г, що є особливо великим розміром, особливо небезпечну психотропну речовину МДМА (3,4 метилендіоксиметамфетамін) загальною масою 15,504 г, що є особливо великим розміром, особливо небезпечну психотропну речовину 4-ММС загальною масою 47,113 г, що є особливо великим розміром, особливо небезпечну психотропну речовину ПМА загальною масою 3,149 г, що є великим розміром, особливо небезпечну психотропну речовину МДА загальною масою 0,947 г, які став незаконно зберігати з метою збуту за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Продовжуючи свої дії, направлені на збут психотропних речовин, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання, розфасував у 13 зіп-пакетів психотропну речовину амфетамін загальною масою 154,446 г, що є особливо великим розміром, у 8 зіп-пакетів - особливо небезпечну психотропну речовину PVP загальною масою 124,699 г, що є особливо великим розміром, у 2 зіп-пакета - особливо небезпечну психотропну речовину 4-ММС загальною масою 47,113 г, що є особливо великим розміром, у 26 зіп-пакетів - особливо небезпечну психотропну речовину МДМА загальною масою 15,504 г, що є особливо великим розміром, особливо небезпечну психотропну речовину ПМА загальною масою 3,149 г, що є великим розміром, особливо небезпечну психотропну речовину МДА загальною масою 0,947 г, після чого продовжив незаконно зберігати вказані психотропні речовини за місцем проживання з метою збуту.

6 грудня 2024 року в період з 03 години 34 хвилин по 06 годину 18 хвилин під час обшуку квартири за вказаною раніше адресою працівники поліції виявили та вилучили психотропні речовини, які ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав з метою збуту.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України - незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропної речовини у великих розмірах, особливо небезпечних психотропних речовин у великих розмірах, незаконний збут психотропної речовини у великих розмірах та особливо небезпечних психотропних речовин у великих розмірах; та за ч.3 ст.307 КК України - незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропної речовини в особливо великих розмірах, особливо небезпечної психотропної речовини, особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах, особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам апеляційних скарг прокурора і захисника дотримав суд і вимоги закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушеннях, які відносяться до тяжкого та особливо тяжкого злочину, особу винного, який не судимий, працює, позитивно характеризується за місцем проживання та попереднього навчання, неодноразово нагороджувався грамотами, подяками, дипломами, позитивно характеризується за місцем служіння від церкви "Відродження", його молодий вік, сімейний стан, сімейні та особисті обставини, які спонукали його до вчинення вказаних злочинів, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень.

Обставин, які обтяжують покарання, встановлено не було. Разом з тим, суд визнав обставинами, які його пом`якшують, щире каяття та вчинення обвинуваченим злочинів вперше.

Відтак, встановивши декілька обставин, що пом`якшують покарання, і, відповідно, істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, суд першої інстанції, з урахуванням особи ОСОБА_7 , його ставлення до вчиненого, надання ним належної оцінки своїм діям і готовність нести кримінальну, обґрунтовано дійшов висновку про можливість застосування положень ст.69 КК України.

Хоча суд і не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, умови виховання ОСОБА_7 в дитячому будинку, потім у прийомній сім`ї та обставини, за яких він, будучи особою молодого віку і без життєвого досвіду, залишився без житла та роботи, перебувають у причинному зв`язку з мотивами вчинених злочинів.

Доводи прокурора, що суд не врахував конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, кількість епізодів злочинної діяльності, обсяг шкоди, заподіяної діяннями охоронюваним суспільним відносинам, що становлять велику загрозу життю та здоров`ю населення в широкому розумінні, є суто формальними, оскільки що конкретно з перерахованого не врахував суд, прокурор не вказує, і матеріали кримінального провадження не містять даних про завдану діями ОСОБА_7 шкоду.

Не погоджується колегія суддів і з доводами про те, що суд перебільшив значення щирого каяття. Всупереч твердженням прокурора обвинувачений не перекладав частину своєї провини на прийомних батьків і не намагався зменшити ступінь вини, а лише пояснив, як він опинився у вкрай скрутному матеріальному становищі, яке спонукало його до вчинення злочинів. ОСОБА_7 дав детальні показання по пред`явленому йому обвинуваченню, повністю визнав вину, після вчинення злочинів влаштувався на роботу, створив сім`ю, відвідує церкву, а тому незрозуміло, якими ще конкретними діями він може довести своє негативне відношення до вчинених ним дій, яку зумовлену його діями ситуацію має виправляти і у який спосіб.

Що стосується постанов Верховного Суду, на які прокурор посилається в апеляційній скарзі, то вони є судовими рішеннями у конкретних кримінальних провадженнях і не містять висновків про застосування норм права.

А тому призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, як про це просить прокурор, хоча і є мінімальним, встановленим у санкції ч.3 ст.307 КК України, проте буде явно несправедливим через суворість.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, рішення про що може ухвалити суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Обставини вчинення ОСОБА_7 злочинів, зокрема, кількість та асортимент психотропних речовин, які він збув із залученням сервісу " Uklоn-доставка ", фасував за місцем проживання, а також зберігав як при собі, так і за місцем проживання, свідчать про намір збувати психотропні речовини систематично. Злочинні дії обвинуваченого були припинені лише після їх викриття працівниками поліції. А тому, незважаючи на позитивну пост кримінальну поведінку, звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення таких дій тільки сприятиме виникненню почуття безкарності, що суперечить принципу невідворотності покарання.

Отже, суд взяв до уваги зазначені раніше дані й обставини, в тому числі ті, на які є посилання в апеляційній скарзі захисника, і правильно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідного закону України про кримінальну відповідальність, однак яке належить відбувати реально.

Як за видом, так і за розміром це покарання є справедливим, і, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, тому підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора і захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні і захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3