Справа№751/2683/26
Провадження №1-кс/751/880/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Чернігові клопотання слідчого відділу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

встановив:

На розгляд слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова надійшло клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту складене слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Чернігівській області, майором поліції ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0001555 від 14.11.2025 за ознаками кримінальних правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 362, ч. 5 ст. 361 КК України, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 362, ч. 5 ст. 361 КК України, погоджене прокурором відділу Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 .

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив слідчого суддю застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби строком 60 діб. Зазначив, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрювана та її захисники у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання та просили відмовити в його задоволенні, або застосувати більш м`який запобіжний захід. Зазначила, що підозра необґрунтована. Також, захисники вказали на необґрунтованість ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначили, підозрювана не вчиняла та не планує вчиняти жодних спроб переховуватися від досудового розслідування та суду, а також і спроб чинити вплив на свідків та не збирається вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Безпосередньо дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.

І. Обставини кримінального провадження, установлені слідчим суддею в ході розгляду клопотання

За версією сторони обвинувачення, перебуваючи на посаді старшого солдата командира 2 відділення 1 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, але не пізніше 24.04.2024, у ОСОБА_6 виник кримінально-протиправний умисел спрямований на несанкціоноване втручання в роботу інформаційно-комунікаційної системи «Оберіг», направлений на підробку інформації щодо даних військовозобов`язаних, з метою протиправного виключення з військового обліку громадян України, які є військовозобов`язаними, що надалі унеможливить проходження останніми військової служби у лавах Збройних Сил України та забезпечить безперешкодний перетин державного кордону України.

На виконання свого кримінально-протиправного умислу старший солдат ОСОБА_6 у порушення вищевказаного законодавства, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання в період часу з 08 год 55 хв по 08 год 56 хв 24.04.2024, перебуваючи за місцем роботи в адміністративній будівлі ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , із використанням електронного ключа «Алмаз-1К», у відповідності до функціональних обов`язків, маючи право доступу та контролю до інформаційно-комунікаційної системи «Оберіг», умисно та неправомірно змінила інформацію, що обробляється в цій системі, внесла зміни в обліковий запис в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом заповнення електронної форми картки військовозобов`язаного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , щодо постановки його 24.04.2024 на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_5 , достовірно знаючи, що він не має такого права.

У подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, об`єднану єдиним кримінальним протиправним умислом ОСОБА_6 в період з 08 год 30 хв по 08 год 31 хв 27.04.2024, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, перебуваючи за місцем роботи в адміністративній будівлі ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , із використанням електронного ключа «Алмаз-1К» оператора відділення обліку та мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 , не маючи на це законного права, внесла зміни в обліковий запис в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом заповнення електронної форми картки військовозобов`язаного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , щодо виключення з військового обліку як визнаний ВЛК непридатним до військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_6 , достовірно знаючи, що він не має такого права.

13.03.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 362, ч. 5 ст. 361 КК України.

ІІ. Відповідність стандарту «обґрунтованої підозри»

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано (для даної стадії досудового розслідування) підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України, ч. 5 ст. 361 КК України, та підозра підтверджується зібраними по справі доказами:

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 18.11.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 18.11.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 18.11.2025;

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 05.03.2026.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому, слід зауважити, що при вирішенні питання щодо запобіжного заходу слідчий суддя або суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд у ході розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Також слідчий суддя нагадує, що будь-які висновки слідчого судді щодо обґрунтованості підозри не мають преюдиційного значення та не є доказом винуватості особи під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

ІІІ. Наявність ризиків, які виправдовують застосування запобіжного заходу

За доводами клопотання ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України існують у кримінальному провадженні та виправдовують застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту.

Водночас відповідно до частини 3 статті 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. Відповідно до частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Метою застосування запобіжного заходу не може бути опосередковане (до набрання законної сили обвинувальним вироком суду) покарання особи, а такою метою є саме та виключно запобігання ризикам у кримінальному провадженні.

Водночас, положення національного законодавства України, зокрема Кримінального процесуального кодексу України, а також і практика Європейського суду з прав людини зобов`язують слідчого суддю при вирішенні питання щодо запобіжного заходу не обмежитися лише відтворенням у судовому рішенні тих доводів, якими керувалася сторона обвинувачення в своєму клопотанні, однак зобов`язують об`єктивно оцінити ступінь наявних у кримінальному провадженні ризиків на час вирішення питання про застосування запобіжного заходу, розглянути можливість застосування менш тяжкого запобіжного заходу та навести об`єктивні (а не формальні) мотиви неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно із положеннями статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 111 рішення «Александровська проти України» ЄСПЛ акцентував увагу на тому, що рішення національних судів з питань застосування запобіжних заходів повинні відповідати критеріям вмотивованості: «... ніщо не свідчить про те, що національні суди належним чином розглядали можливість застосування альтернативних запобіжних заходів. Хоча вони у загальних формулюваннях зазначили, що розглянути таку можливість, вони не вказали, чому жоден із цих запобіжних заходів не міг бути застосований …».

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Повертаючись до обставин даного кримінального провадження слідчий суддя зауважує, що в цілому погоджується із аргументами прокурора щодо існуванням ризиків у кримінальному провадженні. Водночас, при вирішення питання щодо запобіжного заходу слідчий суддя враховує наступні обставини.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

2.1. Щодо ступеня інтенсивності ризику спроби підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду

За доводами клопотання ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від органів досудового розслідування та суду, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , будучи повідомленою про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину санкція якого, не є альтернативною та передбачає лише покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, усвідомлює можливість призначення їй, у разі визнання винуватою, зазначеного реального покарання, а тому, всіма можливими способами намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності за інкриміновані діяння, у тому числі шляхом переховування від органів досудового розслідування та суду. Беручи до уваги характер злочину вчиненим останньою, відсутність сталих соціальних зв`язків, є достатні підстави вважати, що підозрювана, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що створює обґрунтований ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас слідчий суддя зауважує, що у пункті 105 рішення у справі «Александровська проти України» ЄСПЛ зазначив, що обґрунтування, які можуть вважатися «відповідними» та «достатніми», включають небезпеку переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризики змови, повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова», заява №23755/07, пункти 87, 88 та 102). Ці ризики повинні бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії», пункт 222). Таким чином, ризик переховування не може оцінюватися виключно на підставі тяжкості можливого покарання; його слід оцінювати з урахуванням інших факторів, таких як характер обвинуваченого, моральні якості, майновий стан, зв`язки з країною та міжнародні контакти (там само, пункт 223).

При цьому, суд враховує висновки ЄСПЛ викладені у пункті 63 рішення у справі «Тодоров проти України», згідно яких загальна складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання під вартою протягом тривалого періоду.

Отже, тяжкість можливого покарання, яке згідно обставин підозри може бути призначено підозрюваній особі в разі визнання її винною безумовно підлягає врахуванню, однак не може бути єдиним аргументом, який сам по собі є достатнім для застосування найбільш суворого запобіжного заходу на строк 60 днів.

При оцінці інтенсивності вираження ризику втечі від правоохоронних органів та суду слідчий суддя повинен врахувати також низку інших обставин, як-то: дані про особу підозрюваного, що свідчать про її схильність до втечі та наявність спроможностей до її організації, тощо.

Також слідчий суддя в аспекті оцінки інтенсивності ризику переховування від правоохоронних органів бере до уваги дані, що характеризують підозрюваного, зокрема наявність міцних соціальних зв`язків: наявність неповнолітньої дитини на утриманні, постійне місце роботи підозрюваної.

Крім того, як було встановлено у ході судового розгляду клопотання, у провадженні Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області перебуває інше кримінальне провадження за ч. 5 ст. 361 КК України, обвинуваченою в якому виступає ОСОБА_6 . Як було встановлено у ході судового розгляду клопотання із пояснень учасників провадження, у вересні 2025 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у межах даного провадження. З жовтня 2025 ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, а з листопада 2025 у виді нічного домашнього арешту із покладанням відповідних обов`язків, що діє і наданий час. У ході обговорення даного питання в судовому засіданні слідчому судді не було надано в розпорядження відомостей про факти порушення підозрюваною умов застосування запобіжних заходів або загальних обов`язків підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному провадженні згідно статті 42 КПК України.

За наведених умов слідчий суддя бере до уваги попереднє належне виконання процесуальних обов`язків у вказаному вище кримінальному провадженні (що учасниками не оспорювало ся) як аргумент до зниження ступеня ризику.

За наведених умов слідчий суддя дійшов висновку, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК у кримінальному провадженні на даний час існує, та є зумовленим, зокрема можливим вчиненням дій з боку підозрюваного, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування, з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та суворості можливого покарання.

Водночас, на переконання слідчого судді, відсутні об`єктивні підстави вважати, що такий ризик не може бути нівельований шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

2.2. Ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні

Також сторона обвинувачення посилається на те, що існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, що обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 ,з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою їх відмови від надання показань чи їх зміни так як підозрюваній відомо, які саме особи, знають інформацію про вчинення ним злочинів.

Слідчий суддя частково погоджується із тим, що враховуючи стадію кримінального провадження та те, що суд вправі обґрунтовувати своє рішення по суті кримінального провадження лише показаннями, безпосередньо сприйнятими в ході судового розгляду, ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні існує, особливо на первинних стадіях досудового розслідування.

Водночас слідчий суддя повинен взяти до уваги й те, що інтенсивність ризику впливу на свідків та потерпілих, як і будь-якого іншого ризику, може мати різний ступінь вираження, і вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний не формально, а по суті дослідити можливість нівелювання цього ризику шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Інтенсивність вираження ризику слідчим суддею визначається, зокрема, з урахуванням наявних даних про особу підозрюваного. Спроби тиску чи підкупу свідків та потерпілих у кримінальному провадженні є протиправним діянням, а отже оцінюючи ступінь інтенсивності цього ризику слідчий суддя повинен врахувати такі аспекти характеристики особи, як її схильність до протиправної діяльності. Водночас, інкриміновані кримінальні правопорушення, попри їх значну тяжкість, не належать до кримінальних правопорушень, вчинених із застосуванням насильства або в вчинених у суспільно-небезпечний спосіб.

Зазначене вище у сукупності із тим, що підозрювана має достатньо міцні соціальні зв`язки, свідчить про те, що аналіз даних про особу підозрюваної на даний час не дає підстав стверджувати, що остання виявляє усталену схильність до вчинення умисних протиправних дій, до яких, серед іншого, належить підкуп або тиск на свідків.

Слідчий суддя враховує, що підозрювана є обвинуваченою в іншому кримінальному провадженні, однак разом із цим враховує те, що на даний час останнє вважається такою особою, що не має судимостей.

Крім того, в оцінці ступеня інтенсивності ризику впливу на свідків слід взяти до уваги й те, що відсутні дані про наявність в підозрюваної реальних механізмів здійснення такого впливу (погроз, залякування, вмовляння, підкуп тощо). Зокрема посадове становище підозрюваної не є високим та не дозволяє реально впливати на проходження служби іншими особами, які можуть мати статус свідків у кримінальному провадженні.

Також слідчий суддя бере до уваги й те, що на даний час відсутні відомості про спроби підозрюваної або її оточення здійснювати вплив свідків у кримінальному провадженні.

В оцінці ступеня цього ризику слідчий суддя бере до уваги й процесуальну поведінку підозрюваної, зокрема згадану вище відсутність фактів порушення процесуальних обов`язків.

Наведені обставини в сукупності хоча й не нівелюють повною мірою існування ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні, однак дають підстави для висновку про можливість нівелювання на даній стадії кримінального провадження цього ризику шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

2.3. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик вчинення іншого кримінального правопорушення

Також сторона обвинувачення посилається на ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , продовжить вчиняти злочини пов`язані у несанкціонованому втручанні в роботу електронних комунікаційних систем.

Заразом вчинення такого кримінального правопорушення потребує доступу підозрюваної до електронних комунікаційних систем, однак домашній арешт в нічний час доби не може запобігти такому доступу.

Отже, нівелювання цього ризику могло би бути здійснено іншими заходами, зокрема шляхом ініціювання відсторонення підозрюваної від посади.

Також, як убачається із витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_7 від 05.11.2025 №337, молодшого сержанта ОСОБА_6 переведено у розпорядження командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_8 ». Тобто, як вбачається із цитованого документа та не заперечувалося учасниками, на даний час ОСОБА_6 не здійснює реальних посадових повноважень, пов`язаних із обліком відомостей про військовозобов`язаних.

Отже, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення хоча й існує на даній стадії, однак ступень його вираження не дає підстав вважати, що він не може бути нівельований іншим, менш суворим запобіжним заходом.

ІІІ. Висновок щодо запобіжного заходу

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та визнає їх достатніми для застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Водночас під час судового розгляду клопотання не було встановлено обставин, які би давали підстави для висновку про те, що встановлені в кримінальному провадженні ризики мають таку високу інтенсивність, яка може бути нівельована виключно шляхом застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Водночас із урахуванням ступеня вираження інтенсивності ризиків, стадії кримінального провадження, процесуальної поведінки підозрюваної та стану її соціальних зв`язків, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням на неї відповідних обов`язків є дієвим запобіжним заходом, що зможе забезпечити нівелювання ризиків у кримінальному провадженні.

Керуючись статтями ст.ст. 176-179, 193, 194, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволення клопотання відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрювану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, прокурора та суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду: м. Ніжин;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому, у провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії покладених обов`язків визначити в межах строку досудового розслідування до 19.05.2026.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання покладених обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Слідчий cуддя ОСОБА_1