Дата документу 26.02.2026 Справа № 336/1501/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1501/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/490/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 лютого 2026 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганно - Требинівки Устинського району Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 квітня 2026 року включно, з визначенням розміру застави у розмірі 3000 прожиткових мінімумів, що становить 9984000 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 лютого 2026 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 квітня 2025 року включно, з визначенням розміру застави у розмірі 3000 прожиткових мінімумів, що становить 9984000 грн.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував даними про особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, одруженим, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання, тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а саме у скоєнні особливо тяжкого злочину в період воєнного стану працівником Військової служби правопорядку, а також врахував перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, конкретні обставини справи, наявність наслідків у вигляді загибелі двох осіб, наявність ризиків переховування від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та задовольнити клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, застосувавши до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або цілодобового домашнього арешту, або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі, в межах, передбачених ст. 182 КПК України та достатньому для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків.

В обґрунтування скарги вказує, що оскаржувана ухвала не містить аналізу жодного доказу, який лежить в основі обвинувального акту, не співвідносить твердження сторони обвинувачення з матеріалами кримінального провадження, та не містить оцінки їх достатності саме на цій стадії судового розгляду.

Звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі судом прямо визнано, що у даному кримінальному провадженні всі свідки та поняті вже допитані, тобто один із ключових ризиків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України фактично відпав, проте, суд першої інстанції продовжує посилатися на абстрактну можливість перешкоджання судовому розгляду іншим чином або гіпотетичний незаконний вплив на учасників провадження, не наводячи жодного конкретного факту, який би підтверджував реальність такого ризику.

Крім того вказує, що зазначені в ухвалі ризики не були належним чином обґрунтовані стороною обвинувачення у клопотанні, яке розглядалось 4 лютого 2026 року, що свідчить про те, що судом самостійно доповнено позицію прокурора.

Зауважує на тому, що визначаючи альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі майже десяти мільйонів гривень, суд не здійснив жодної оцінки її реальної доступності для обвинуваченого, не дослідив його майнового стану, рівень доходів, наявність утриманців, соціальних зв`язків, та інші обставини, які прямо підлягають урахуванню відповідно до ст. 182 КПК України, у мотивувальній частині ухвали відсутні будь-які аргументи, чому саме такий розмір застави є необхідним і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також чому менший розмір застави не міг би ефективно запобігти ризикам, на які посилається суд.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, з клопотанням про особисту участь не звертався.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_6 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 7 до 10 років.

Колегія суддів вважає, що тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

На переконання колегії суддів і ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України досі є актуальним, адже, обвинувачений ОСОБА_6 є військовослужбовцем та може бути задіяний до участі в бойових діях, у зв`язку із чим може не з`являтися до судових засідань, чим буде затягуватись розгляд даної справи, а відтак вказані обставини будуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Отже, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а доводи сторони захисту щодо відсутності таких ризиків спростовується вищенаведеним.

З огляду на встановлені обставини, апеляційний суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки ОСОБА_6 , приходить до висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання, прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які на даний час виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З-поміж іншого, колегія суддів враховує і ту обставини, що ОСОБА_6 інкримінується порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило загибель кількох осіб.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час апеляційному суду не надано.

Отже, з огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Крім того, оскаржуваною ухвалою, суд першої інстанції одночасно з продовженням строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу у межах 3000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 9984000 гривень.

На переконання колегії суддів, визначений судом розмір застави, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Ураховуючи особу ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що спричинило загибель кількох осіб, наявність встановлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися, думку потерпілих, які у судовому засіданні у суді першої інстанції наполягали на продовженні запобіжного заходу до обвинуваченого, майнового стану обвинуваченого, колегія суддів вважає, що визначення застави у розмірі 3000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 9984000 грн. є обґрунтованим, відповідає обставинам вчинення кримінального правопорушення і не є завідомо непомірним для обвинуваченого.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 лютого 2026 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 квітня 2026 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4