КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/207/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 390/841/21 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому апеляційному провадженні, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 , ухвалу Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 29.01.2026, якою, у межах кримінального провадження №0000188 від 06.05.2021 за ч. 1 ст. 115 КК України, стосовно обвинуваченої

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Петропавловськ - Камчатський, Камчатського краю, російської федерації, українки, громадянки України, із середньою освітою, одруженої, безробітної, без утриманців, зареєстрованої та проживає за адресою: ділянка АДРЕСА_1 , не судимої,

продовжено тримання під вартою на строк 60 днів до 12 години 20 хвилин 29.03.2026.

Заставу судом не визначено.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кропивницького районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000188 від 06.05.2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України /ЄУН 390/841/21/.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, при наступних обставинах, як їх викладено у матеріалах клопотання: 05.05.2021 ОСОБА_5 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 та спільною знайомою ОСОБА_7 вживали по місцю проживання ОСОБА_5 алкогольні напої; у подальшому ОСОБА_7 пішла, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 лягли спати; прокинувшись о 02 годині 00 хвилин 06.05.2021, між останніми виникла словесна сварка, в ході якої, ОСОБА_5 , реалізуючи раптово виниклий на ґрунті неприязних відносин злочинний умисел на позбавлення ОСОБА_6 життя, спричинила останньому дерев`яною ніжкою від дивану не менше семи ударів в різні частини голови, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забитої рани голови, лінійних переломів кісток черепу, крововиливу під м`яку мозкову оболонку, розміжчення та забою головного мозку, що є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя у момент спричинення, та від яких настала смерть потерпілого.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , оскільки судове слідство триває, а строк дії попередньої ухвали про продовження тримання під вартою обвинуваченого закінчується.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке особливе тяжке, особу обвинуваченої, яка в цілому негативно характеризується.

В апеляційній скарзі адвокат обвинувачена ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, застосувати щодо неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги умотивовує такими доводами.

Клопотання прокурора вручено їй перед судовим засіданням, вона була позбавлена права належно захищати свої права, крім того, раніше щодо неї, не зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину, застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Отже, вважає, що достатнім запобіжним заходом щодо неї стане саме цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Згідно із ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Будучи належно повідомленими, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, про дату і час апеляційного розгляду, учасники судового провадження в судове засідання не з`явились.

При цьому, адвокат ОСОБА_8 скерував в апеляційний суд заяву про апеляційний розгляд за його відсутності, не заперечивши проведення розгляду у письмовому провадженні, прокурорка ОСОБА_9 надіслала клопотання про здійснення апеляційного розгляду за відсутності прокурора, висловившись про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, від обвинуваченої ОСОБА_5 , яка тримається під вартою, клопотань, заяв про участь її в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не надходило, навпаки: у поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 просила проводити апеляційний розгляд без її участі.

Отже, колегія суддів не убачає підстав, які б перешкоджали апеляційному розгляду за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

У провадженні Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Як встановлено, судове слідство у даному кримінальному провадженні триває.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, насильницького, умисного, проти життя та здоров`я особи, а саме вбивства. Внаслідок вчинення злочину настали тяжкі й непоправні наслідки у вигляді смерті людини.

Вчинення такого кримінального правопорушення карається позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, покарання, яке може загрожувати обвинуваченій ОСОБА_5 , про що достеменно обізнана остання, є об`єктивні підстави вважати про наявність ризику переховування обвинуваченої від суду, в тому числі на тимчасово окупованих й непідконтрольних державі територіях або ж обвинувачена, не обмежена у праві виїзду за кордон, може спробувати залишити країну.

Крім того, слід зважати на наступне.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 застосовувався з травня 2021 року.

Однак, ухвалою суду першої інстанції від 29.11.2023 постановлено змінити застосований до обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який у подальшому продовжувався відповідними ухвалами місцевого суду.

Проте, ухвалою Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 06.10.2025 обвинувачену ОСОБА_5 оголошено в розшук та надано дозвіл на її затримання з метою приводу до суду для вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Затримана ОСОБА_5 02.12.2025.

Відтак, стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 застосовувався запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, умови застосування якого та процесуальні обов`язки, покладені у зв`язку із застосуванням такого запобіжного заходу, обвинувачена не виконала.

Тобто, ризик ОСОБА_5 переховуватися від суду є об`єктивно існуючим й підтвердженим.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_5 не заміжня, без утриманців, безробітна, суспільно корисною працею не займається, джерела до існування або сталого доходу не має, негативно характеризується, зокрема, як особа, схильна до зловживання алкогольними напоями, міцних соціальних зв`язків не має.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_5 не має достатнього рівня репутації, яка б змогла гарантувати виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а тому, у разі обрання їй більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може призвести до переховування від суду та вчинення обвинуваченою, з огляду на її безробіття, відсутність джерела до існування, нових кримінальних правопорушень.

Стороною захисту не надано належних доказів на наявність у ОСОБА_5 достатніх стримуючих факторів в поведінці, які гарантуватимуть дотримання нею процесуальних обов`язків під час застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 29.01.2026, якою, у межах кримінального провадження №0000188 від 06.05.2021 по обвинуваченню за ч. 1 ст. 115 КК України, стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 продовжено тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення застави, до 12 години 20 хвилин 29.03.2026, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4