ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року

м. Київ

справа № 161/12180/19

провадження № 51-4007 км 19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілих

адвоката ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 28 березня 2025 року, касаційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_11 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2023 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 28 березня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000992, за обвинуваченням

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Здолбунів Рівненської області, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, раніше судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2018 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 3

ст. 185 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця

с. Свободноє Амурської області РФ, раніше судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.06.2004 за ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна, ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21.10.2005 постановлено вважати засудженим за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 145, ч. 2 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, звільненого 23.11.2010 на підставі постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області умовно-достроково на 2 роки 4 місяці 23 дні, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2023 року засуджено:

ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання призначеного за даним вироком частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2018, призначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.

ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_12 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі: ОСОБА_12 з 10.02.2019 по 16.04.2019 включно, ОСОБА_11 з 10.02.2019 по 12.01.2020 включно та ОСОБА_8 з 10.02.2019 по 10.04.2019 включно.

Запобіжний захід обвинуваченим до набрання вироком законної сили залишено: ОСОБА_12 та ОСОБА_8 у виді застави, а ОСОБА_11 - особисте зобов`язання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання, тобто з моменту їх затримання.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 28 березня 2025 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2023 року стосовно ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 в частині призначення покарання

ОСОБА_11 змінено.

Постановлено вважати ОСОБА_11 засудженим: за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до цього покарання частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2018, призначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 9 місяців.

Вирішено привести вирок до виконання - взяти під варту обвинувачених

ОСОБА_11 та ОСОБА_8 .

Строк відбування покарання ОСОБА_11 постановлено рахувати з моменту затримання, зараховано йому у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 10 лютого 2019 року по 12 січня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з 28 березня 2025 року, зараховано йому у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 10 лютого 2019 року по 10 квітня 2019 року та з 14 лютого 2025 року по 17 лютого 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишено без змін.

За обставин, викладених у вироку, приблизно на початку лютого 2017 року, точна дата, час та місце органом досудового розслідування не встановлені,

ОСОБА_8 , за попередньою змовою з невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, домовився за грошову винагороду про вчинення умисного пошкодження шляхом підпалу чужого майна за адресою: АДРЕСА_6 .

В середині лютого 2017 року, реалізуючи вказаний злочинний умисел,

ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_13 (засудженому вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.07.2019 за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ст. 70 КК України) та двом невстановленим органом досудового розслідування особам, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, прийняти участь у спільній протиправній діяльності, пообіцявши грошову винагороду за вчинення підпалу гаражного приміщення за вказаною вище адресою, в якому знаходився автомобіль «Сітроен Джампі», н.з. НОМЕР_1 , на що останні дали свою добровільну згоду.

18 лютого 2017 року, близько 04 год, на виконання вказаного злочинного задуму, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_13 та двома невстановленими органом досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, діючи з єдиним умислом, на автомобілі «Рено Кенго», н.з. НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_8 , під`їхали на початок вул. Ціолковського м. Луцька. ОСОБА_8 знаходився в автомобілі у попередньо визначеному місці по вул. Ціолковського м. Луцьк та після вчинення підпалу чужого майна мав транспортувати вищевказаних осіб у безпечне місце.

В той же час ОСОБА_13 та двоє невстановлених осіб, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, використовуючи паливно-мастильну суміш, здійснили підпал гаража за адресою: АДРЕСА_6 , де знаходився автомобіль «Сітроен Джампі», н.з. НОМЕР_1 , пошкодивши зазначене майно, чим спричинили потерпілому ОСОБА_14 матеріальної шкоди, виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, так як пожежу ліквідували працівники ДСНС.

Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи № 8092 від 25.06.2019 дійсна вартість гаража по вул. Ціолковського, б. 27 в м. Луцьку становила

67 225 грн, а прогнозована вартість відновлювального ремонту - 10 582 грн.

Відповідно до висновку експерта № 19 від 08.04.2019 ринкова вартість аналогічного наданому на дослідження технічно-працездатного автомобіля «CTROEN JUMPY», 2000 р.в., складає 96 889,07 грн.

Приблизно на початку березня 2017 року, точна дата, час та місце органом досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_13 (засуджений вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.07.2019 за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ст. 70 КК України) та особі, справа відносно якої виділена в окреме провадження (ухвала суду від 15.03.2023), за грошову винагороду вчинити підпал чужого майна за адресою: АДРЕСА_7 , на що останні дали свою добровільну згоду.

В середині березня 2017 року, ОСОБА_8 , використовуючи автомобіль «Рено Кенго», н.з. НОМЕР_2 , разом з ОСОБА_13 та особою, справа відносно якого виділена в окреме провадження, під`їхали за адресою:

АДРЕСА_7 , де ОСОБА_15 вказав на місце вчинення злочину.

23 березня 2017 року, близько 03 год 40 хв., ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою з особою, справа відносно якого виділена в окреме провадження, та по узгодженому із ОСОБА_8 планом, виконуючи роль безпосередніх виконавців, умисно, з метою пошкодження (знищення) чужого майна, кинули у вікно будинку за вказаною адресою підпалену скляну пляшку з вмістом суміші світлого нафтопродукту, чим вчинили підпал будинку, що належить ОСОБА_16 , заподіявши матеріальної шкоди потерпілому, при цьому виконали усі дії, які вважали за необхідне для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, так як пожежу ліквідував сам потерпілий.

Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи № 8093 від 27.06.2019 дійсна (ринкова) вартість будинку № 12/1 по вул. Матросова в м. Луцьку становить 359 686 грн, а прогнозована вартість його відновлювального ремонту -

6 941 грн.

Також, ОСОБА_8 у невстановленої органом досудового розслідування особи, а також у невстановлені дату, час та місці, придбав стартовий пістолет марки «AKREP 2004-MAGNUM», заводський номер НОМЕР_3 , калібру 9 мм Р.А., з видаленою заглушкою каналу ствола та заглушеним газовідвідним отвором ствола, після чого умисно, без передбаченого законом дозволу, зберігав його в гаражному приміщенні № НОМЕР_4 гаражного кооперативу «Авіатор» за адресою: м. Луцьк, вул. Авіаторів, б. 4, де 10.02.2019 в ході санкціонованого обшуку він був вилучений працівниками поліції.

14 вересня 2017 року, близько 09 год 45 хв., ОСОБА_11 за попередньою змовою з невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебуваючи на шостому поверсі під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_8, умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я

ОСОБА_9 та виразилось у нанесенні потерпілій ударів руками та ногами по різних частинах тіла, спричинили останній легкі тілесні ушкодження, після чого намагались відкрито викрасти сумку з грошовими коштами на загальну суму

201 334 грн, що становить великий розмір, однак з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, так як були викриті сторонніми особами, після чого зникли з місця злочину.

Крім того, 10.02.2019, в період часу з 03 год 50 хв. по 04 год 15 хв., ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_12 та невстановленими органом досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, умисно, з корисливих мотивів, шляхом злому запірного замка металопластикових дверей проникли до магазину «Продукти» за адресою: вул. Шевченка, б. 25, смт Олика, Ківерцівського району, Волинської області, де за допомогою болгарки по металу марки «Stihl» розрізали корпус банкомату «CAVO6949», звідки таємно викрали грошові кошти у сумі

110 800 грн, чим спричинили ПАТ КБ «Приватбанк» значної майнової шкоди.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційних скаргах:

захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про незаконність складу колегії суддів через недопустимість їх повторної участі у розгляді справи, оскільки судді Рівненського апеляційного суду ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вже брали участь у розгляді даного кримінального провадження з 2019 року, зокрема, за апеляційними скаргами прокурора про повернення обвинувального акту, що свідчить про порушення положень ст. ст. 35, 75 КПК України та незаконність ухвали про відмову у задоволенні клопотання про відвід вказаних суддів. Крім цього, оскаржувана ухвала винесена за відсутності ОСОБА_11 , чим позбавлено обвинуваченого права виступу у судових дебатах та останнього слова;

захисник ОСОБА_6 зазначає, що судами попередніх інстанцій допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тому просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначає, що судами не перевірено його доводи, що обвинувачення ОСОБА_11 за

ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України є завідомо помилковим, оскільки 14 вересня 2017 року, о 09 год 45 хв., останній перебував на прийомі у КП «Рівненський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр РОР», що знаходиться у м. Рівному, а тому не міг вчинити злочин у м. Луцьку. Крім цього, ОСОБА_12 зазначав, що кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України вчинив самостійно, а ОСОБА_11 не приймав у цьому участі, не знав про намір його вчинення. Вказує, що винуватість ОСОБА_11 суд обгрунтував показаннями свідка ОСОБА_19 , наданими в ході досудового розслідування, а також стверджує, про неправдивість показань ОСОБА_20 , при цьому вказані свідки не були допитані у судовому засіданні. Крім цього, апеляційний суд завершив апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого ОСОБА_11 та не дав йому можливості звернутися з останнім словом, чим порушив право на захист;

потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки судами допущено неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених через м`якість.

Стверджує про порушення прав потерпілої на повний, об`єктивний судовий розгляд справи, прийняття судом до провадження неналежним чином розслідуваної справи, умисне затягування розгляду справи та її розгляд за обвинувальним актом, який не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Вважає, що дії ОСОБА_8 та інших учасників організованої групи безпідставно не були кваліфіковані за ст. 28 КК України, а також за ст. ст. 129, 186 та ч. 5 ст. 185 КК України. Стверджує про не вирішення місцевим судом ряду її клопотань, а саме щодо кваліфікації злочину за ст. 28 КК України, відновлення права потерпілої на законний судовий розгляд, здійснення правового реагування на неправомірні дії окремих прокурорів Волинської обласної прокуратури, безпідставної відмови у задоволенні клопотань про відвід судді ОСОБА_21 та процесуального прокурора ОСОБА_22 , виклику для допиту в якості свідків - слідчих та представників прокуратури щодо кваліфікації дій та правової оцінки матеріалів за результатами НСРД. Також по завершенню досудового розслідування її не було ознайомлено з матеріалами кримінального провадження, а місцевим судом було досліджено не усі речові докази.

Вважає, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив викладених в її апеляційній скарзі доводів, що мало наслідком ухвалення незаконного судового рішення.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_8 просили задовольнити касаційні скарги сторони захисту, а скаргу потерпілої ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_9 та представник потерпілих - адвокат ОСОБА_10 підтримали доводи касаційної скарги потерпілої та просили відмовити у задоволенні скарг захисників.

Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційних скарг, просив оскаржувані судові рішення залишити без зміни.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За частиною 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За результатами перевірки судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.

Висновок про доведеність винуватості, незважаючи на заперечення ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 3 ст. 27,

ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, тобто в організації підпалів майна, належного потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , суд першої інстанції зробив на підставі ретельного аналізу й оцінки досліджених доказів, а саме: показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 ; даних, що містяться у протоколах слідчих експериментів зі свідком ОСОБА_13 від 18.02.2019 та 09.07.2019, протоколі огляду відеозапису від 02.02.2019, протоколі огляду місця події від 23.03.2017, протоколі від 11.04.2019 та висновку експерта № 577/570 від 29.12.2017. При цьому жодних підстав для обмовлення ОСОБА_13 обвинуваченого ОСОБА_8 місцевим судом встановлено не було.

Також судом визнано доведеною належність саме ОСОБА_8 пістолету марки «AKREP 2004 - MAGNUM» та вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, з огляду на аналіз й оцінку досліджених доказів, а саме: даних, що містяться у протоколі обшуку від 10.02.2019, висновку експерта № 56 від 27.02.2019, відомостях про належність ОСОБА_8 гаража в кооперативі «Авіатор».

Також «поза розумним сумнівом» доведено вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_12 та особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, таємного викрадення коштів у сумі 110 800 грн з банкомату «CAVО6949» ПАТ КБ «ПриватБанк». Такі висновки суд першої інстанції зробив на підставі аналізу й оцінки досліджених доказів, зокрема, показань свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 ; даних, що містяться у протоколі огляду місця події з фототаблицями від 10.02.2019, протоколах затримання від 10.02.2019 з проведенням особистих обшуків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді спостереження за особою з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження від 12.02.2019, відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» № 171 від 19.04.2019, протоколі огляду речей від 12.03.2019.

Наведене дало підстави місцевому суду дійти до обґрунтованого висновку, що сукупність досліджених доказів свідчить про вчинення крадіжки готівкових коштів з банкомату ПАТ «ПриватБанк» у смт. Олика за попередньою змовою

ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, тому доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_8 й ОСОБА_11 до вчинення цього кримінального правопорушення мотивовано визнано такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, зазначене також було предметом відповідної перевірки та оцінки апеляційного суду, з огляду на доводи апеляційних скарг з наведених підстав.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що місцевий суд у вироку не обґрунтовував доведеність винуватості у вчиненні цього кримінального правопорушення показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , про що вказує у своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , тому доводи щодо наведеного є безпідставними.

Крім цього, вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, стосовно потерпілої ОСОБА_9 підтверджено сукупністю досліджених місцевим судом доказів, яким надана належна правова оцінка, серед іншого, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та ОСОБА_33 ; даними, що містяться у висновку судово-медичної експертизи № 913 від 15.09.2019, протоколі огляду місця події від 15.09.2017 та протоколі пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 21.09.2017.

Окрім того, суд першої інстанції належним чином оцінив надану ОСОБА_11 довідку КП «Рівненський обласний фтизіопульмологічний медичний центр РОР», на яку він посилається в якості його «алібі» та відповідно доводить свою не причетність до скоєння цього кримінального правопорушення, мотивуючи тим, що перебував у м. Рівне, а тому не міг вчинити кримінальне правопорушення у

м. Луцьку.

Зокрема, у ході судового розгляду встановлено, що вказана медична установа надавала суперечливі відповіді на запити як суду, так слідчого під час досудового розслідування стосовно перебування ОСОБА_11 14.09.2017 на прийомі у медичній установі. При цьому з дослідженої судом відповіді від 15.10.2020 слідує, що точної інформації по часу відвідування немає (оскільки «таймінг» прийому пацієнтів не фіксується), а час можливого обстеження зазначений лише на електронному носії інформації (відповідає 09 год 10 хв.). Водночас, при перевірці неведеного апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції, що час, зафіксований на електронному носії інформації, не є беззаперечним доказом, який би підтверджував алібі ОСОБА_11 на час вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_9 , зважаючи як можливу наявність похибки у виставленому часі на приладі, так і невелику відстань між містами ОСОБА_34 , тому доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо наведеного є безпідставними.

Посилання потерпілої ОСОБА_9 у касаційній скарзі щодо прийняття місцевим судом до розгляду кримінального провадження, у якому обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, є аналогічними доводам апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_9 та були предметом належної перевірки Львівського апеляційного суду, який 27 липня 2020 року постановив ухвалу, якою задовольнив апеляційну скаргу прокурора та скасував ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2019 року про повернення обвинувального акту прокурору. Так, апеляційний суд дійшов висновку, що у цьому обвинувальному акті, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, вказані кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються, у тому числі

ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , із зазначенням кваліфікуючи ознак, у формулюванні обвинувачення зазначені обставини провадження, із вказівкою на ознаки об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення та конкретизовані обставини, які відповідно до ст. 91 цього Кодексу підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у тому числі час, місце та спосіб вчинення злочинів, а також розмір спричиненої шкоди.

Крім того, відповідно до досліджених матеріалів кримінального провадження, не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_9 щодо не ознайомлення її з матеріалами досудового розслідування, оскільки вказане спростовується протоколом ознайомлення з матеріалами, отриманими у ході досудового розслідування від 12.08.2019 (т. 1 а. п. 288). Вказані доводи є аналогічними доводам апеляційної скарги потерпілої та були предметом належної перевірки апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, тому доводи скарги потерпілої ОСОБА_9 щодо необхідності кваліфікації судом дій обвинувачених за додатковими статтями КК України протирічать положенням кримінального процесуального законодавства України.

Не встановлено процесуальних порушень при вирішенні заяв представника ОСОБА_10 в інтересах потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_9 про відвід головуючої судді місцевого суду, а також потерпілого ОСОБА_16 про відвід прокурора, що підтверджується відповідними ухвалами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року та 01 лютого 2021 року.

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження не встановлено процесуальних порушень і при вирішенні інших клопотань, про які наголошує у своїй касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 , зокрема, щодо допиту в якості свідків слідчих та представників прокуратури щодо кваліфікації дій та надання правової оцінки матеріалам за результатами НСРД, оскільки вказане клопотання було розглянуто у судовому засіданні 01.02.2021, та після заслуховування учасників кримінального провадження ухвалене рішення про відмову у його задоволенні (т. 4 а. п. 88-91).

На думку колегії суддів, безпідставними є доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7 про незаконність складу колегії суддів апеляційного суду, оскільки за результатами розгляду заяв потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_9 та їх представника ОСОБА_10 , а також захисника ОСОБА_7 щодо наведеного було постановлено ухвалу Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2025 року про відмову у їх задоволенні з наведенням відповідного та ґрунтовного мотивування, з чим погоджується і суд касаційної інстанції

(т. 10 а. п. 175-176).

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та технічних записів судових засідань, обвинувачений ОСОБА_11 19 березня 2025 року виступив у судових дебатах та був повідомлений судом, що наступне судове засідання відбудеться

28 березня 2025 року, про що наявна його розписка. З`ясовувавши відсутність поважних причин неприбуття ОСОБА_11 в судове засідання, призначене на 28.03.2025, вислухавши думку учасників апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції ухвалив продовжити розгляд кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Зі змісту апеляційної скарги з доповненням сторони обвинувачення вбачається, що в ній не порушувалося питання про погіршення становища обвинуваченого

ОСОБА_11 , оскільки прокурор з урахуванням приписів ч. 3 ст. 68 КК України просив призначити йому за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, всупереч твердженням захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не допустив порушень вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи касаційних скарг захисників в цій частині є неспроможними.

Згідно матеріалів кримінального провадження доводи апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_11 , а також захисника ОСОБА_7 були предметом ретельної перевірки апеляційного суду, з наданням на них вичерпних відповідей та докладних мотивів, з яких доводи скарг були залишені без задоволення.

Апеляційний розгляд справи проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а ухвала апеляційного суду відповідає положенням статей 370, 419 КПК України.

На переконання касаційного суду, покарання засудженим ОСОБА_11 та

ОСОБА_8 призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправним діянням та не є явно несправедливим через м`якість.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особам засуджених, тому касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2023 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 28 березня 2025 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3