Єдиний унікальний номер 205/4955/24
Номер провадження 1-кп/205/3/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в місті Дніпро в залі суду клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального в рамках кримінального провадження внесеного в ЄДРД № 0000143 від 12 травня 2022 року відносно:

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.2 ст.317 КК України,

ОСОБА_7 ,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.2 ст.317 КК України,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.255, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.2 ст.317 КК України,

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 ,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.2 ст.317 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_17

обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_12 ОСОБА_11

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_4 , ОСОБА_22 ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новокодацького районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження № 0000143 від 12 квітня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.317 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.317 КК України; ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.255, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.317 КК України; ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_30 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.317 КК України

Під час підготовчого судового засідання захисником обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_4 було заявлене клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

В обґрунтування заявленого клопотання, захисник посилалась на ті обставини, що обвинувальний акт не містить посилання на подію та мотив вчинення кримінального правопорушення, що є обов`язковим.

Так, прокурор стверджує, що ним встановлено факт створення злочинної організації та участь у ній осіб із цивільного населення та працівників органів національної поліції України. Створенням злочинної організації слід визнавати сукупність дій, спрямованих на її виникнення (формування, заснування, утворення), зокрема шляхом трансформації одного кримінально-протиправного об`єднання в інше (наприклад, перетворення однієї чи декілька злочинних груп (за попередньою змовою чи організованих) у злочинну організацію), які (дії) призводять до виникнення злочинної організації.

Дії особи щодо утворення будь-якого стійкого злочинного об`єднання, в тому числі й організованої групи і керування нею, а також забезпечення її фінансування чи організації приховування її діяльності за своїм змістом є близькими до дій особи щодо організації вчинення конкретного злочину (злочинів), керування його (їх) підготовкою або вчиненням. Тому прокурор мав ретельно обґрунтувати дані щодо кожного обвинуваченого, які на його думку вчинили такі діяння, з тим, щоб не допускати їх змішування у правозастосуванні.

Формулювання обвинувачення за ст.255 КК України призводить до висновку про змішування прокурором таких понять як «організація (утворення) злочинного об`єднання» з поняттям «організація вчинення злочину (злочинів)», який вчинюється учасниками (учасником) таких об`єднань.

Наведене призводить до висновку, що в направленому до суду обвинувальному акті не розкрито ознак злочинів передбачених частинами 1,2,3ст.255 КК України стосовно кожного обвинуваченого, що вказували б на їх участь у злочинній організації.

Обвинувачення повинно бути сформульовано повно, чітко та зрозуміло і узгоджуватися з наведеною правовою кваліфікацією. Це обумовлено, зокрема, необхідністю забезпечення права на захист, оскільки особа повинна знати від якого обвинувачення захищатись, та з огляду на висунуте їй обвинувачення обирати правову позицію захисту. Обвинувальний акт, направлений до суду, не містить чіткого, повного та зрозумілого для обвинувачених обвинувачення, що позбавляє сторону захисту можливості ефективного захисту.

На думку захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 обвинувальний акт також підлягає поверненню прокурору у зв`язку із тим, що надання доступу до матеріалів кримінального провадження має здійснюватися всім учасникам зі сторони захисту, чого не було зроблено стороною обвинувачення.

Тобто, повідомлення про закінчення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження для ознайомлення у порядку ст. 290 КПК України є процесуальною дією, яка має прямий індивідуальний характер, тобто стосується конкретного учасника кримінального провадження, і не може делегуватися обвинуваченому чи його захиснику.

З реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту, вбачається, що повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування було здійснено лише ОСОБА_3 та його захисникам ОСОБА_4 та ОСОБА_22 (розділ І п.411).

Однак, під час досудового розслідування захист ОСОБА_3 також здійснювався захисником ОСОБА_31 , якій відповідно до згаданого вище Реєстру матеріалів КП не було повідомлено про завершення досудового розслідування, відкриття матеріалів досудового розслідування їй не здійснено.

Захисник ОСОБА_32 була допущена до участі у даному кримінальному провадженні без застережень і з наданих нею слідчому ордерів не вбачається будь-яких обмежень у її повноваженнях (наприклад, участю в одній слідчій дії). Заяв ОСОБА_3 про відмову від захисника ОСОБА_33 в матеріалах кримінального провадження немає, що в свою чергу порушує право обвинуваченого на захист.

Також у порушення п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування не містити реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.

На підставі наведеного, оскільки на думку адвоката ОСОБА_4 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000143 від 12.05.2022 не відповідає положенням ст. 291 КПК України, просить суд повернути обвинувальний акт прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_22 повністю підтримали заявлене клопотання та просили повернути обвинувальний акт прокурору.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_4 підтримав адвокат ОСОБА_27 посилаючись на не зазначення в обвинувальному акті всіх об`єктивних даних на підтвердження вчинення кримінального правопорушення злочинною групою.

Інші учасники судового розгляду, вирішення зазначеного клопотання поклали на розсуд суду.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що обвинувальний акт було складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України. На його думку, обвинувачення чітко сформовано з розкриттям об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого злочину. При цьому відповідно до ст. 338 КПК України, під час судового розгляду, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, сторона обвинувачення має право змінити обвинувачення. Всі посилання захисника обвинуваченого на підтвердження необхідності повернення обвинувального акту ґрунтуються на добутих доказах, оцінку яким суд має право надати тільки під час знаходження в нарадчій кімнаті.

З приводу не повідомлення захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_33 про завершення досудового розслідування, прокурор посилається на ті обставини, що адвокат ОСОБА_32 приймала участь в деяких слідчих діях. Однак на час завершення досудового слідства у обвинуваченого ОСОБА_3 було два захисника - адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_22 якім відкривалися матеріали досудового розслідування. Адвокат ОСОБА_32 не приймала участь під час виконання ст. 290 КПК України та взагалі не приймає участь в судових засіданнях. Враховуючи вищенаведене, вважає, що право на захист обвинуваченого ОСОБА_3 не було порушено, а тому підстав для повернення обвинувального акту, не має.

Суд, розглянувши клопотання сторони захисту, заслухавши думку сторони обвинувачення прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 314 КПК України під час підготовчого судового зсідання суд з`ясовує, чи наявні підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 314 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Згідно ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Як вбачається з обвинувального акту, прокурором було викладено обставини , які він вважав за потрібне викласти для доведення обвинувачення, саме в такому вигляді.

Відповідно до ст.. 338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується особа.

Стаття 374 КПК України окрім іншого містить перелік обставин, які повинні бути зазначені у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою або винуватою. Серед зазначених обставин, суд у разі визнання особи винуватою повинен зазначити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та інше.

Таким чином, суд досліджує докази на підтвердження або спростування провини обвинуваченої особи, безпосередньо в судовому засіданні і в межах висунутого обвинувачення на підставі наданих сторонами доказів.

Доводи захисника стосуються питань доведеності винуватості, оцінки доказів, наявності складу кримінального правопорушення в діянні обвинуваченого ОСОБА_3 та правильності правової кваліфікації його дій, проте при розгляді клопотання захисника про повернення обвинувального акту з підстав необґрунтованості пред`явленого обвинувачення, суд має право оцінювати пред`явлене обвинувачення лише стосовно того чи досягнуто стороною обвинувачення стандарт переконання «достатність доказів» для цілей пред`явлення обвинувачення.

Вирішення питання доведеності винуватості особи та правової оцінки дій (правової кваліфікації) є завданнями судового розгляду кримінального провадження, під час якого суд буде безпосередньо досліджувати всі докази, надані сторонами кримінального провадження, та надавати їм правову оцінку, зокрема і з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись при цьому стандартом доведення «поза розумним сумнівом», який є значно вищим порівняно зі стандартами «достатніх підстав (доказів)».

На даній стадії кримінального провадження правова кваліфікація дій особи є попередньою і під час судового розгляду за умови доведеності або недоведеності ознак кримінального правопорушення саме суд під час винесення судового рішення по суті обвинувачення надає остаточну правову кваліфікацію діям особи.

Суд до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи не уповноважений перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідками підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення під час направлення обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

На стадії підготовчого провадження суд не може оцінювати правильність та обґрунтованість викладених в обвинувальному акті фактичних обставин інкримінованих дій.

Вказана позиція кореспондується з правовою позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 03 липня 2019 року по справі 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якої, кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право, але не зобов`язаний, повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну його невідповідність вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які дійсно перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Із зазначеного обвинувального акта в частині обвинувачення ОСОБА_3 не убачається суттєвих та очевидних підстав для його повернення прокурору.

Отже, суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення при викладенні фактичних обставин в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_3 , дотримано вимоги чинного КПК України. Відомості, які містяться в обвинувальному акті, свідчать про офіційне доведення до відома обвинуваченого компетентним органом твердження про вчинення ним відповідного злочину, передбаченого КК України, і є достатніми для повного розуміння суті висунутого обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Оскільки обставини на які посилається сторона захисту можуть бути встановлені під час судового розгляду, суд вважає, що обвинувальний акт складений відповідно до вимог ст.291 КПК України а тому відсутні підстави для повернення обвинувального акту прокурору з цих підстав.

З приводу не повідомлення захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_33 про завершення досудового розслідування та виконання вимог ст. 290 КПК України, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 46 КПК захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених ст. 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.

Повідомлення про закінчення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження для ознайомлення у порядку ст. 290 КПК України є процесуальною дією, яка має прямий індивідуальний характер, тобто стосується конкретного учасника кримінального провадження, і не може делегуватися захиснику.

Більше того, саме надання доступу до матеріалів кримінального провадження має здійснюватися всім без виключення учасникам кримінального провадження зі сторони захисту, тобто окремо підозрюваному, окремо законному представнику, окремо захиснику.

Таке право кожного учасника кримінального провадження є абсолютним, та може не здійснюватися виключно за їх власним волевиявленням (наприклад відмова від такого ознайомлення).

Як було встановлено під час підготовчого судового засідання, захист обвинуваченого ОСОБА_3 , здійснюють два адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_22 .

Адвокат ОСОБА_32 жодного разу, на протязі тривалого часу, в судові засідання не з`являлася, документів на представництво інтересів обвинуваченого ОСОБА_3 , суду не надавала, скарг щодо не відкриття їй матеріалів досудового розслідування на адресу суду не подавала. Обвинуваченим ОСОБА_3 жодного разу не було заявлено про відсутність його захисника, та необхідність її виклику.

Відповідно до приписів ч. 1, 2, 12 ст. 290 КПК України сторона обвинувачення після завершення досудового розслідування зобов`язана надати стороні захисту доступ до всіх матеріалів досудового розслідування, що перебувають в її розпорядженні, у тому числі будь-яких доказів. Невиконання зазначених вимог призводить до неможливості матеріалів досудового розслідування саме в якості доказів.

У розумінні ст. 84 КПК України доказами є фактичні дані щодо фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України.

У зв`язку з цим невідкриття матеріалів кримінального провадження під час виконання стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України не свідчить про наявність підстав для застосування ч. 12 ст. 290 КПК України, оскільки в будь який момент, за запитом адвоката ОСОБА_33 , у разі якщо вона буде уповноважена приймати участь в судових засідання в статусі захисника обвинуваченого або обвинувачених, всі матеріали кримінального провадження можуть бути надані стороною обвинувачення з наданням стороні захисту розумної можливості для дослідження цих документів, особливо у разі наявності в сторони захисту обґрунтованих доводів щодо неналежності, недопустимості доказів, здобутих на підставі цих документів.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що не відкриття матеріалів досудового розслідування, не свідчить про порушення вимог ст. 290 КПК України, якщо сторона захисту заявить про бажання ознайомитися з усіма матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відсутність адвоката ОСОБА_33 під час судового розгляду, а також не повідомлення їй про відкриття матеріалів досудового розслідування не порушує права обвинуваченого ОСОБА_3 на захист, та не є підставами для повернення обвинувального акту прокурору.

Щодо доводів сторони захисту про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування, як додатку до обвинувального акта, вимогам ст.109 КПК України

Суд доходить висновку, що реєстр матеріалів досудового розслідування має містити всі дані, вказані в ч. 2 ст. 109 КПК України, проте неповнота, неточність такого реєстру, за умови долучення його до обвинувального акта, також не свідчить про наявність підстав для прийняття рішення, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України. Недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування не перешкоджають призначенню судового розгляду та можуть бути усунуті у ході останнього.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України єдиним процесуальним документом, що підлягає дослідженню судом під час підготовчого судового засідання, є обвинувальний акт. Зміст додатків до обвинувального акта, визначені ч. 4 ст. 291 КПК України, не є предметом судового контролю під час підготовчого судового засідання. Кримінальний процесуальний кодекс не визначає наявність недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування як підставу для повернення обвинувального акта прокурору.

Захисником ОСОБА_4 не обґрунтовано, яким чином відсутність в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про реквізити процесуальних рішень, які було прийнято під час досудового розслідування, перешкоджає призначенню та проведенню судового розгляду на підставі обвинувального акта. А посилання захисника на відсутність інформації про складання та вручення обвинувального акту стороні захисту, не знайшло свого підтвердження, оскільки розписки обвинувачених та їх захисників про отримання копій обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування містяться на а.с. 68-97, том 1. Будь-яких інших недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування стороною захисту не наведено.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що клопотання про повернення обвинувального акта, подані захисником обвинуваченого ОСОБА_3 , - адвокатом ОСОБА_4 , є необґрунтованими, та не доводять наявність підстав для повернення обвинувального акта прокурору, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-317 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального в рамках кримінального провадження внесеного в ЄДРД № 0000143 від 12 травня 2022 року відносно:

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.2 ст.317 КК України,

ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.2 ст.317 КК України,

ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.255, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.2 ст.317 КК України,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.2 ст.317 КК України- відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1