Справа № 314/2567/26
Провадження № 1-кс/314/566/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026 м. Вільнянськ

Слідчий суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, погодженого прокурором Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000379 від 10.05.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_5 ,

представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000379 від 10.05.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,в обґрунтування якого зазначив наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.05.2026 на автодорозі поблизу с. Резедівка Запорізького району Запорізької області було зупинено автомобіль марки «ТАТА» р/н НОМЕР_1 , білого кольору під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перевозив в вантажній будці фрагменти спиляної деревини породи дуб, загальним об`ємом приблизно 9 кубічних метрів, без відповідних дозвільних документів.

09.05.2026 у період часу з 19 години 58 хвилин по 20 годину 21 хвилин слідчим СВ відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проведено огляд відкритої ділянки місцевості, яка примикає до блокпосту З-02 поблизу с. Резедівка Запорізького району Запорізької області, з геолокаційними координатами 47.95281'С; 35.52789'В. За результатами проведеної слідчої дії було виявлено автомобіль «ТАТА» білого кольору, р/н НОМЕР_2 , в кузові якого (при візуальному огляді) виявлено фрагменти деревини породи «Дуб» об`ємом близько 9 метрів кубічних. Також, під час огляду вилучено ТТН накладну, яку добровільно видав ОСОБА_8 . Вказані об`єкти (транспортний засіб та накладна) були вилучені з місця події, визнані речовими доказами.

Опитаний ОСОБА_8 пояснив, що близько двох тижнів тому на сайті «ОЛХ» він знайшов оголошення про роботу, а саме про пропозицію на посаду водія (наразі зазначене оголошення видалене). Зателефонував за цим оголошенням, була запропонована робота водія, будь-які деталі повідомлено не було, автомобіль «ТАТА» - грузоперевезення. Спілкувався за контактним телефоном: НОМЕР_3 ОСОБА_9 , інші його дані невідомі.

ОСОБА_8 знову зателефонував ОСОБА_9 та запитав, чи буде робота, на що він повідомив, що чоловік може приїздити до станції та забирати авто, необхідно приїхати 09.05.2026. Точну адресу станції він не знає, але «Опитна станція», відноситься до космічного мікрорайону, неподалік від житлових будинків, куди він приїхав 09.05.2026 близько о 09:00 год. ОСОБА_8 зустрів чоловік, раніше не відомий, віком 50-55 років, зростом близько 168-170 см, середньої статури, коротка зачіска, борода та вуса відсутні, він передав документи на автомобіль, а саме товаро-транспортну накладну, протокол перевірки технічного транспорту № 01161-01233-26 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , на автомобіль моделі «ТАТА», р/н НОМЕР_2 . Через деякий час приїхало два хлопці, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які сказали, що вони з Петро-Михайлівки , хлопцям близько по 18-20 років. Близько о 10:00 год. на автомобілі моделі «ТАТА», р/н НОМЕР_2 , білого кольору, чоловіки вирушили на призначене місце у м. Славгороді Дніпропетровської області, мало вигляду ангару. Чоловік припаркував автомобіль та хлопці почали завантажувати фрагменти деревини, які були у розпиляному стані на території. Вказана територія по периметру огороджена частково парканом, будь-яких найменувань не було. Будь-яких інших осіб на території також не було, після того, як хлопці все завантажили близько о 17:00 год. усі поїхали на зазначеному автомобілі назад. У подальшому, близько о 18:15 год. їх було зупинено на блок-посту співробітниками поліції для перевірки документів, через деякий час на місце приїхала слідчо-оперативна група та в ході огляду місця події вилучила накладну та автомобіль.

Опитаний ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 пояснив, що 09.05.2026 близько 06:00 йому подзвонив знайомий ОСОБА_9 та запропонував йому і його знайомому ОСОБА_11 роботу, суть якої полягала у погрузці деревини у смт. Славгород Дніпропетровської області. Так, 09.05.2026 з с. Петро-Михайлівка ОСОБА_10 та ОСОБА_11 поїхали до м. Запоріжжя, де зустрілися з водієм автомобіля «ТАТА» білого кольору, р/н НОМЕР_2 ОСОБА_14 та рушили до смт. Славгород. Там вони проїхали до складу ОСОБА_15 , де почали завантажувати деревину до автомобіля, половину деревини їм завантажили робітники складу. Закінчивши вказану дію, чоловіки з деревиною попрямували на вказаному авто в бік м. Запоріжжя, однак співробітники поліції зупинили їх на блокпосту поблизу с. Резедівка Запорізького району Запорізької області та викликали СОГ. ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надав аналогічні покази ОСОБА_13 .

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , власником автомобіля ТАТА білого кольору, р/н НОМЕР_2 , є ОСОБА_17 .

Слідчий просить накласти арешт на автомобіль «ТАТА» білого кольору, р/н НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_17 , фрагменти деревини породи «Дуб» об`ємом близько 9 метрів кубічних, які маються у автомобілі, ТТН накладну, яку добровільно видав ОСОБА_14 09.05.2026 під час ОМП на відкритій ділянці місцевості, яка примикає до блокпосту З-02 поблизу с. Резедівка Запорізького району Запорізької області, з геолокаційними координатами 47.95281'С; 35.52789'В, в обсязі тимчасового позбавлення права на користування, відчуження та розпорядження вказаного майна.

13.05.2026 на адресу суду надійшло клопотання представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_17 , адвоката ОСОБА_5 , в якому останній просить відмовити у задоволенні клопотання у повному обсязі, оскільки таке клопотання подане особою, не наділеною правом звернення до суду, вважає, що з урахуванням того, що речовий доказ - автомобіль марки ТАТА д.н.з. НОМЕР_2 vin НОМЕР_5 , не містить на собі слідів злочину та належить особі яка немає жодного відношення до зазначеного кримінального провадження, може використовуватися власником ОСОБА_17 за призначенням.

Крім того, 13.05.2026 на адресу суду надійшло клопотання представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_6 , у якому останній просить відмовити у задоволенні клопотання. Свої доводи обґрунтовує тим, що клопотання та додані матеріали не містить інформації про те, які дозвільні документи має надавати водій при перевезенні деревини. Також ОСОБА_13 мав всі необхідні документи на перевезення і на підтвердження придбання деревини. Чинним законодавством не передбачено отримання документу дозвільного характеру на перевезення деревини. Зазначає що слідчим у клопотанні не доведена необхідність накладення арешту на вилучений під час огляду місця події майно товарно транспорту накладну та деревину твердих порід, які належать ОСОБА_13 .

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали, просили задовольнити у повному обсязі.

Представники третіх осіб у судовому засідання проти задоволення клопотання заперечували.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, вислухавши думку захисника приходить до висновку що клопотання слід задовольнити частково з таких підстав.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що:

-існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

-потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

-може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями ч. ч. 1,2 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1)збереження речових доказів;

2)спеціальної конфіскації;

3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно зі ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя згідно з вимогами ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Таким чином, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчим суддею встановлено, що 10.05.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000379 внесено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

09.05.2026 у період часу з 19 години 58 хвилин по 20 годину 21 хвилин слідчим СВ відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проведено огляд відкритої ділянки місцевості, яка примикає до блокпосту З-02 поблизу с. Резедівка Запорізького району Запорізької області, з геолокаційними координатами 47.95281'С; 35.52789'В. За результатами проведеної слідчої дії було виявлено автомобіль «ТАТА» білого кольору, р/н НОМЕР_2 , в кузові якого (при візуальному огляді) виявлено фрагменти деревини породи «Дуб» об`ємом близько 9 метрів кубічних. Також, під час огляду вилучено ТТН накладну, яку добровільно видав ОСОБА_8 . Вказані об`єкти (транспортний засіб та накладна) були вилучені з місця події, визнані речовими доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. 173 КПК України, повинен врахувати, зокрема правову підставу для арешту майна.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що необхідність такого арешту була обумовлена визнанням вищезазначеного майна речовими доказами, оскільки існує сукупність достатніх підстав вважати, що вилучене під час огляду майно, є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 170 КПК України.

Завданням арешту зазначеного майна слідчий визначив запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а метою встановлення об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні, збереження речових доказів.

Слідчим суддею при розгляді клопотання встановлено, що вилучені під час огляду фрагменти деревини породи «Дуб» об`ємом близько 9 метрів кубічних, ТТН накладну - відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Отже, за таких обставин, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, можливість зникнення, втрати, пошкодження, приховування чи перетворення вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна в цій частині є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Вирішуючи клопотання слідчого в частині накладення арешту на автомобіль марки «ТАТА» р/н НОМЕР_1 , білого кольору, слідчий суддя враховує положення ч. 11 ст. 170 КПК України, відповідно до якої заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

В свою чергу, клопотання не містить жодних доказів або обґрунтувань того, що автомобіль марки «ТАТА» р/н НОМЕР_1 , білого кольору, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або були об`єктами кримінально протиправних дій, чи набуті кримінально протиправним шляхом. Не містить клопотання і посилань на ті обставини, які саме сліди вищевказаний автомобіль чи посвідчення мають, у зв`язку з чим їх визнано речовими доказами.

Крім того, у порушення вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, у клопотанні не зазначено підстави для накладення заборони на використання та розпорядження автомобіля марки «ТАТА» р/н НОМЕР_1 , білого кольору, яким чином дії володільця можуть призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

При розгляді заяв про втручання держави у здійснення права власності Європейський суд з прав людини спершу розглядає, чи таке втручання здійснювалося для досягнення соціально значущої мети, а також у межах існуючого законодавства. Щодо першого критерію, Суд залишає державі можливість самостійного оцінювання.

Як свідчить аналіз практики Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді - органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого протоколу забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (forseable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності, у розумінні Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При здійсненні оцінки правомірності та виправданості допустимих обмежень прав і свобод Європейський суд з прав людини послідовно вирішує чотири групи питань: 1) чи було оскаржуване обмеження (втручання) передбачене законом; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини; 3) чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві»; 4) чи було воно пропорційним до тієї правомірної мети, якої намагалися досягти.

Згідно з вимогами ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, наведені в клопотанні доводи щодо необхідності арешту автомобіля марки «ТАТА» р/н НОМЕР_1 , білого кольору є неспроможними, ризики можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, на яке ставиться питання про арешт, жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені.

За таких підстав, слідчий суддя вважає клопотання слідчого про накладання арешту на автомобільмарки «ТАТА» р/н НОМЕР_1 , білого кольору, безпідставним та немотивованим, а відтак таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на фрагменти деревини породи «Дуб» об`ємом близько 9 метрів кубічних, які маються у автомобілі марки «ТАТА» р/н НОМЕР_1 , білого кольору, ТТН накладну, яку добровільно видав ОСОБА_14 09.05.2026 під час ОМП на відкритій ділянці місцевості, яка примикає до блокпосту З-02 поблизу с. Резедівка Запорізького району Запорізької області, з геолокаційними координатами 47.95281'С; 35.52789'В, в обсязі тимчасового позбавлення права на користування, відчуження та розпорядження вказаного майна.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1

13.05.2026