ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 466/798/19

провадження № 51-2642 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого (у режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 травня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000957 від 13 березня 2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України);

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до обставин, детально наведених у вироку суду, ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 у період часу між 14:00 ІНФОРМАЦІЯ_2 завдав ударів ОСОБА_9 дерев`яною битою в чільно-скроневої-тім`яну ділянку голови, заподіявши йому тяжке тілесне ушкодження, яке призвело до смерті останнього.

Надалі, ОСОБА_8 облив легкозаймистою речовиною диван, на якому знаходилося тіло ОСОБА_9 , та інші приміщення квартири, відкрив подачу газу на плиті в кухні, використав господарський віник у якості факелу для розповсюдження вогню у квартирі з метою приховання слідів злочину та перебування його в квартирі, а також знищення доказів його причетності до вбивства ОСОБА_9 , спричинивши пожежу в квартирі потерпілого, після чого покинув місце події.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 27 травня 2025 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року - без змін.

Вимоги й доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

На обґрунтування доводів касаційної скарги, зазначає, що:

· винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не доведена, мотив вбивства не встановлено, а докази у матеріалах справи не підтверджують його винуватість. Зауважує, що він не мав конфліктів з ОСОБА_9 ;

· безпідставними є висновки суду щодо перебування ОСОБА_8 на місці вчинення злочину, оскільки він користувався двома мобільними телефонами і не один з них не знаходився біля будинку загиблого. Зауважує, що не встановлено, яким чином були зламані двері у квартиру загиблого. Наголошує, що ця квартира не опечатувалася, а речі в квартирі лежали не на своїх місцях. Разом з тим, знайдений там недопалок не належить засудженому;

· не доведено, що тілесні ушкодження були нанесені в квартирі, а не поза її межами;

· дані слідчого експерименту були отримані внаслідок застосування працівниками правоохоронних органів тиску на ОСОБА_8 та його сім`ю. Слідча вказувала засудженому, які пояснення необхідно надавати в ході цієї слідчої дії. Зауважує, що в той день перебував в установі № 19;

· суд дослідив докази не в повному обсязі, а також не допитав усіх свідків, зокрема, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Зауважує, що у матеріалах справи наявні не всі документи;

· поза увагою судів залишилося те, що ОСОБА_14 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні від алкоголізму та мав конфлікти з ОСОБА_15 і боргові зобов`язання перед останнім;

· обшук проводився після 22:00, а вилучені ключі не відповідають ключам, які були вилучені в квартирі загиблого. Зауважує, що відсутній відеозапис проведення зазначеної слідчої дії;

· протокол огляду місця події від 13 березня 2018 року є недопустимим доказом, оскільки додаток до цього протоколу - СDдиск не є оригіналом. Зауважує, що відповідний протокол підписаний понятими, які брали участь і в інших слідчих діях;

· телефонна розмова з дружиною в листопаді не могла бути зафіксована правоохоронними органами, оскільки в цей час ОСОБА_8 перебував у камері для голодування із обмеженим доступом;

· проведення НСРД щодо негласного отримання зразків є безпідставним, оскільки такі зразки можна було отримати в інший спосіб. Зауважує, що ці слідчі дії були проведені за відсутності захисника в кабінеті слідчого та після повідомлення йому про підозру;

· розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу, розгляд скарги на бездіяльність слідчої, слідчі дії з 10 по 18 серпня 2018 року та вручення повідомлення про підозру були проведені за відсутності захисника. Зауважує, що слідчий звернувся про надання засудженому безкоштовної правової допомоги без його згоди. Зазначає, що від адвоката ОСОБА_16 він відмовився, а іншим захисником його не було забезпечено. З постановою про відмову в розгляді його заяви про відмову від захисника ОСОБА_8 не був ознайомлений. Вказує, що підпис у повідомленні про підозру йому не належить, експертизу цього підпису не проведено;

· 28 листопада 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова розглянув скаргу ОСОБА_8 за відсутності його захисника;

· слідчий відмовляв ОСОБА_8 у ознайомленні з матеріалами кримінального провадження;

· відсутні технічні носії, на яких зафіксовані судове провадження в суді першої інстанції;

· поза увагою судів залишилася низка скарг та клопотань ОСОБА_8 ;

· судові рішення не відповідають вимогам статей 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

До Верховного Суду заперечень від інших учасників кримінального провадження на касаційну скаргу сторони захисту не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор частково підтримав касаційну скаргу сторони захисту, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Представник потерпілого не підтримав касаційну скаргу сторони захисту, просив залишити судові рішення без зміни.

Засуджений та захисник підтримали подану касаційну скаргу, просили скасувати судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як убачається з касаційної скарги, засуджений порушує питання щодо правильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та його безпідставне засудження.

Згідно зі ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Водночас наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Частиною 1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 419 КПК України, в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених в апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив під час постановлення ухвали, а також положення закону, яким він керувався. У разі залишення апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких її визнано необґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що згідно зі статтями 2, 7, 370, 404, 419 КПК України під час перегляду вироку місцевого суду апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було у передбаченому вказаним Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил ст. 94 цього Кодексу і відповідно до тих доказів, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Тобто в цьому рішенні необхідно проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь (див., наприклад, постанови Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі № 125/2485/15-к, від 04 грудня 2018 року у справі № 463/836/16-к, від 19 лютого 2019 року у справі № 686/4578/16-к, від 02 липня 2019 року у справі № 515/331/17, від 30 вересня 2020 року у справі № 523/16917/15-к, від 10 лютого 2021 року у справі № 664/317/17, від 08 грудня 2021 року у справі № 464/3115/18 та інші).

Однак суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 цих вимог не дотримався, оскільки суттєві доводи апеляційної скарги засудженого залишив без належної відповіді.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд, установивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, надавши цим доказам оцінку, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі безпосередньо досліджених показань самого засудженого, який винуватість не визнав, показань потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , а також даними протоколу огляду місця події від 13 березня 2018 року, акта про пожежу від 13 березня 2018 року та звіту щодо причин її виникнення, протоколу огляду трупа ОСОБА_9 , лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_9 №204/18 від 13 березня 2018 року, висновків судово-медичної експертизи №204/2018 від 13 березня 2018 року, №647/2018 від 10 липня 2018 року та №682/2018 від 14 березня 2018 року, висновку молекулярно-генетичної експертизи №10/376 від 08 червня 2018 року, протоколів негласного отримання зразків від 14 квітня 2018 року, протоколу отримання зразків для експертизи від 10 серпня 2018 року, висновку судової експертизи №10/440 від 23 червня 2018 року, молекулярно-генетичної експертизи №10/608 від 16 липня 2018 року, висновку молекулярно-генетичної експертизи №10/850 від 31 жовтня 2018 року, висновку пожежно-технічної експертизи №2/164Е від 23 листопада 2018 року, слідчого експерименту від 15 серпня 2018 року, довідок про результати проведення радіотехнічної розвідки, протоколу обшуку від 10 липня 2018 року, протоколу про результати проведення НСРД від 09 листопада 2018 року.

З урахуванням наведеного місцевий суд визнав ОСОБА_8 винуватим за висунутим йому обвинуваченням.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого, просили скасувати вирок місцевого суду та направити справу на новий судовий розгляд у суд першої інстанції.

На обґрунтування своїх доводів ОСОБА_8 указував, зокрема і на те, що місцевий суд в основу доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованих йому діянь поклав дані слідчого експерименту, де він вимушено надавав пояснення через здійснення тиску на нього та його сім`ю працівниками поліції, інструктування слідчою стосовно того, як він повинен показувати та розказувати про обставини вчинення кримінальних правопорушень у ході цієї слідчої дії. Зауважував, що відеозапис цієї слідчої дії неодноразово зупинявся для того, щоб слідча надала подальші інструкції, а копія відеозапису зазначеної слідчої дії не відобразила всі подій, які насправді відбувалися в ході слідчого експерименту.

Водночас апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, погодився з висновками місцевого суду, визнав їх обґрунтованими та вмотивованими. За результатом апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вирок місцевого суду відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, а докази належним чином оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, суд апеляційної інстанції свій висновок мотивував, зокрема, тим, що відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 15 серпня 2018 року в помешканні загиблого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , підозрюваний детально відтворив події ночі злочину, описавши обставини, що, могли бути відомі лише особі, безпосередньо причетній до кримінального правопорушення, продемонстрував механізм дій щодо заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а також, описав спосіб та знаряддя вчинення злочину, розповів про вжиті ним заходи з метою приховування слідів вбивства.

Водночас суд апеляційної інстанції наголосив на тому, що жодних об`єктивних доказів на підтвердження здійснення тиску на підозрюваного з боку правоохоронних органів стороною захисту не надано та зауважив на «презумпції законності дій органів державної влади». Цей суд зауважив, що численні звернення ОСОБА_8 зі скаргами про здійснення на нього психологічного тиску та із заявами про голодування в установі виконання покарань, а також відсутність офіційної відповіді не свідчить про факт порушення його прав. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що оголошення та проведення обвинуваченим ОСОБА_8 голодування у слідчому ізоляторі є виключно добровільним рішенням особи, яке не доводить твердження психологічного, морального чи фізичного тиску.

Однак колегія суддів Верховного Суду вважає вказані висновки апеляційного суду непереконливими з огляду на таке.

Верховний Суд звертає увагу, що в цій справі, формулюючи обвинувачення, визнане доведеним, суд у вироку зазначив про обставини вчинення вбивства потерпілого, спосіб заподіяння тілесних ушкоджень (знаряддя та механізм), послідовність дій, які істотним чином базувалися на відомостях, зібраних в ході слідчого експерименту, проведеного на досудовому розслідуванні.

Протокол згаданої слідчої дії суд поклав в основу свого висновку про винуватість засудженого.

У цій справі захист стверджує про недопустимість наведеного вище доказу через те, що в ході слідчого експерименту ОСОБА_8 давав неправдиві показання проти себе внаслідок здійснення стосовно нього та його сім`ї тиску з боку працівників поліції.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що зважаючи на положення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції, необхідно провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилося, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень.

Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень прав людини, гарантованих статтями 27, 28 Конституції України, є обов`язковим.

Однак, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що жодної перевірки за неодноразовими зверненнями ОСОБА_8 про застосування до нього недозволених методів слідства не проводилося та відповідного процесуального рішення за наслідками такої перевірки не приймалося.

Розглядаючи відповідні доводи, апеляційний суд у своєму рішенні обмежився посиланням на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів сторони захисту про здійснення тиску на підозрюваного, зокрема в ході слідчого експерименту.

Проте апеляційний суд не врахував, що така перевірка вищенаведених доводів, без внесення відомостей до ЄРДР і проведення належного розслідування, через призму ст. 1 Конвенції та норм національного законодавства не може розцінюватися як ефективне розслідування.

Отже, зважаючи на те, що перевірка доводів сторони захисту щодо незаконних методів досудового розслідування має суттєве значення і формальний підхід до перевірки таких тверджень є неприпустимим, однак апеляційний суд належно не перевірив цих аргументів в установлений законом спосіб, ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати як таку, що постановлена з істотним порушенням кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням указаного Суд не вбачає можливим надати оцінку іншим доводам, викладеним у касаційній скарзі засудженого.

Під час нового розгляду кримінального провадження апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи сторін, зокрема про застосування щодо ОСОБА_8 та його сім`ї тиску та/або незаконних методів слідства, й обставини, що становлять предмет доказування, та з дотриманням положень Глави 31 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

За правилами ч. 3 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої чи апеляційної інстанції.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, зокрема його переховуванню від суду, колегія суддів уважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 травня 2025 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 04 квітня 2026 року включно.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3