В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року Справа № 608/68/26

Номер провадження1-кп/608/249/2026

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в місті Чорткові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000183 від 31 жовтня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, солдата військової частини НОМЕР_1 , із повною середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, за ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

30 червня 2023 року відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», громадянина ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації.

З 08 липня 2023 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду солдата резерву 63 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно із ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було введено воєнний стан на всій території України, який триває до теперішнього часу.

Солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства. Військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності військовій присязі.

Натомість, солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину (кримінального правопорушення) проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

06 вересня 2023 року о 20:00 годині під час перевірки наявності особового складу в місці постійної дислокації 63 запасної роти (м. Чортків Тернопільської області) було виявлено відсутність солдата ОСОБА_3 у військовій частині НОМЕР_1 .

У період з 06 вересня 2023 року по 04 листопада 2025 року, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 , перебував поза межами розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та свої службові обов`язки не виконував, проводячи час на власний розсуд.

04 листопада 2025 року солдат ОСОБА_3 затриманий працівниками ВСП для проходження подальшої військової служби, однак ОСОБА_3 відмовився від проходження військової служби.

Таким чином, солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин 06 вересня 2023 року виявлений відсутній, та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, 04 листопада 2025 року був затриманий працівниками ВСП, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України (згідно із змінами, внесеними Законом № 3233-IX від 13.07.2023).

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини або місця служби.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину не визнав. Суду пояснив, що перший раз його зупинили по дорозі та дали повістку. Він з`явився у військкомат і повезли його в Житомир, там він пройшов медкомісію, його посадили в автобус і привезли додому. Другий раз забрали та відвезли в Рівне на полігон. Він був там три тиждні, його дуже боліла голова і він відмовився проходити смугу перешкод і пішов до медика частини. Медик дав йому дозвіл щоб пройти діагностику та лікування при потребі. Він звертався в діагностичний центр вдома, однак його не клали на стаціонарне лікування. Він був постійно вдома. Він ще до цих під себе погано почуває, не бажає повертатись в цю ж військову частину. Він бажає продовжувати службу, але йому спочатку треба підлікуватись і тоді він хоче знайти якусь частину, що знаходиться в м. Рівне. Просить його волі не позбавляти, застосувати ст. 75 КК та надати іспитовий строк. Також зазначив, що він не приймав Присяги, а тому, крім цього, вважає, що він не є особою, суб`єктом цього кримінального правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав, що станом на 06 вересня 2023 року він був т.в.о командира 63 запасної роти військової частин НОМЕР_1 і надалі проходить службу в цій військовій частині. Щоденно в військовій частині проводяться вранішні та вечірні шикування та ведеться облік військовослужбовців. У випадку виявлення відсутності когось, виясняються обставини, де військовослужбовець та робляться спроби додзвонитись до нього чи його родичів.

Рапорт щодо відсутності солдата ОСОБА_3 подавав він, оскільки 06.09.2023 року останній не повернувся на вечірню повірку, хоча в цей день мав прибути після лікування.

На дзвінки мобільного телефону, номер якого він сам вказав, солдат ОСОБА_3 не відповідав, з його родичами вони також не могли зв`язатись, а тому було прийнято рішення провести службове розслідування з цього приводу та за результатами його прийняти рішення, в тому числі при необхідності, передати висновки службового розслідування в ДБР для внесення відповідних відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Якщо б солдат ОСОБА_3 знаходився десь на лікуванні, то це б було зафіксовано в тому чи іншому медичному закладі, однак ні солдат, ні будь-який медичний заклад, про це військову частину та його особисто, не повідомляли.

Саме тому, військова частина проводила заходи по рузшуку солдата ОСОБА_3 , як на території військової частини, так і за межами військової частини.

Він візуально ОСОБА_3 вже не пам`ятає, оскільки через військову частину проходить велика кількість військовослужбовців за час війни. Однак, пригадує, що солдата ОСОБА_3 медик частини відпустив для проходження лікування, проте після такого лікування, солдат був зобов`язаний напротязі доби прибути в військову частину НОМЕР_1 , або подати якийсь документ, в підтвердження продовження ним амбулаторного чи стаціонарного лікування в будь - якому медичному закладі країни та поважності причини не повернення для проходження військової служби. Якщо солдат не встигав доїхати чи подати підтвердження, він міг звернутись до найближчого органу ВСП чи РТЦК та СП та подати туди відповідні докази, які б вказані органи в подальшому спрямували за належністю у в/ч НОМЕР_1 , однак ОСОБА_3 цього не зробив.

Чи приймав солдат ОСОБА_3 присягу чи ні, та коли, не пам`ятає, проте ствердив, що всі військові приймають присягу в певний час.

До серпня 2023 року військова частина НОМЕР_1 розміщувалась в АДРЕСА_1 і вже з початку вересня 2023 року вона була переміщена за дислокацією в АДРЕСА_2 та солдат ОСОБА_3 мав прибути саме в місто Чортків 06 вересня 2023 року, однак не прибув. Йому не відомо, чи звертався солдат ОСОБА_3 до будь-якого лікувального закладу та чи проходив будь - яке лікування, жодних відомостей з цього приводу солдат ОСОБА_3 йому не надавав.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що він з 27.05.2023 року по даний час є командиром взводу 63 запасної роти в/ч НОМЕР_1 , яка з 15.07.2023 року дислокується в АДРЕСА_2 .

До того часу 63 запасна рота дислокувалась в м. Рівному, та солдат ОСОБА_3 , ще будучи на Рівненському полігоні, був направлений медиком на лікування та мав повернутись в військову частину, контрольна дата його прибуття була - 06 вересня 2023 року.

Однак, на момент вечірньої перевірки в цей вечір, солдат ОСОБА_3 був відсутнім за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 .

Від медика йому стало відомо, що ОСОБА_3 не прибув в частину після лікування. Чи здійснювались розшукові заходи по цьому солдату, йому нічого не відомо.

Пригадує лише один факт, що коли вони дислокувались на Рівненському полігону, його направили провести навчання серед солдат то солдат ОСОБА_3 , як і інші солдати, відмовився проходити в той день смугу перешкод і не проходив її.

Будь яких фактів, чи бажав солдат ОСОБА_3 повернутись для продовження проходження військової служби в в/ч НОМЕР_1 чи іншу частину, йому не відомо, особисто до нього він не звертався.

Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_8 суду показав, що на момент вечірньої перевірки 06.09.2023 року солдат ОСОБА_3 у військову частину НОМЕР_1 з дислокацією в АДРЕСА_2 , після лікування не повернувся. Про це йому, як заступнику командира 63 запасної роти в/ч НОМЕР_1 з морально-психологічної підготовки, доповіли підлеглі. Пояснив, що за Наказом командира військової частини № 950 від 06.09.2023 року «Про призначення службового розслідування відносно солдата ОСОБА_3 , який самовільно залишив військову частину», йому, з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню вказаного правопорушення, а також з метою встановлення ступеня вини особи, чиї дії чи бездіяльність стали причиною його вчинення, було доручено проведення службового розслідування, як заступнику командира з морально-психологічного забезпечення 63 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Ним проведено службове розслідування та складено відповідний Акт службового розслідування.

На час проведення розслідування не було встановлено, що солдат ОСОБА_3 перебував чи перебуває на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні і жодних документів про його лікування, про поважність причин неповернення до військової частини 06 вересня 2023 року, солдат ОСОБА_3 не подав.

Якщо солдат не з`являється вчасно в військову частину після лікування, чи не бере трубку мобільного та не пояснює поважність причини не явки до військової частини, або не відповідає на телефонні дзвінки, вони зобов`язані написати рапорт про самовільне залишення солдатом військової частини та несення служби та вказаний рапорт, який йде до чергового і в подальшому до командира військової частини, який діє відповідно до вимог закону.

Суд зазначає? що відповідно до вимог статті 2 Кримінального кодексу України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання та інше. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що під час судового розгляду знайшла підтвердження та доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Така винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, крім показів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та показів самого ОСОБА_3 , який вину у вчиненому не визнає, доводиться також і дослідженими в судовому засіданні та долученими до матеріалів кримінального провадження, документами: протоколами процесуальних дій та додатками до них складених в порядку, передбаченому кримінальним процесом; які відповідають фактичним обставинам справи та не суперечать іншим зібраним у справі доказам, а тому судом в розумінні положень ст.ст.84-86 КПК України визнаються належними і допустимими доказами, а саме:

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2023 року, з якого вбачається, що солдата ОСОБА_3 , НОМЕР_2 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», було вирішено призначити на посаду солдата резерву 63 запасної роти.

З 08 липня 2023 року його було зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення і вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом за тарифним розрядом 1 у сумі 2470 гривень;

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 № 289 від 06.09.2023 року, а саме: п. 2.1.1 вищевказаного Наказу, з якого вбачається, що нижчепойменованих військовослужбовців вважати такими, що самовільно залишили військову частину « зняти з усіх видів забезпечення з 06 вересня 2023 року солдата ОСОБА_3 , солдата резерву 63 запасної роти.»;

Службовим листом № 10311 від 11.12.2023 командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 , з якого вбачається, що направлення начальника медичної служби медичного пункту від 15.04.2023 року № 1172 видавалось в одному примірнику на руки солдату ОСОБА_3 ; документи щодо проходження ВЛК та медичного огляду у військову частину не надходили.;

Повідомленням про виявлення ознак кримінального правопорушення командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 , з якого вбачається, що в/ч НОМЕР_1 проведено службове розслідування щодо обставин самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Для встановлення обставин самовільного залишення військової частини згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2023 року за № 950 було призначено службове розслідування, за результатами якого факт самовільного залишення в/ч НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 підтверджено;

Рапортом т.в.о. командира НОМЕР_3 запасної військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 від 06.09.2023 року, з якого вбачається, що він доповідає про те, що 06.09.2023 року о 20:00 годині під час вечірньої перевірки наявності особового складу в місці постійної дислокації 63 запасної роти старшим лейтенантом ОСОБА_6 було виявлено відсутність солдата ОСОБА_3 , який не повернувся з лікування. На телефонні дзвінки він не відповідає, пошукові заходи позитивних результатів не дали. Станом на 21:00 годину солдат в військову частину не повернувся, місце його знаходження невідоме. Зброя військовослужбовця знаходиться в підрозділі;

Доповіддю про факт неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ( ОСОБА_11 ) військовослужбовця військової служби призваного по мобілізації солдата ОСОБА_3 від 06 вересня 2023 року № 7486, з якого вбачається, що 06 вересня 2023 року від т.в.о командира 63 запасної роти військової частин НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_12 надійшов рапорт № 9012 від 06.09.2023 року про відсутність військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 у в/ч;

Наказом № 950 від 06.09.2023 року «Про призначення службового розслідування відносно солдата ОСОБА_3 , який самовільно залишив військову частину», з якого вбачається, що з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню вказаного правопорушення, а також з метою встановлення ступеня вини особи, чиї дії чи бездіяльність стали причиною його вчинення, вирішено провести службове розслідування відносно солдата ОСОБА_3 . Проведення службового розслідування було доручено заступнику командира з морально-психологічного забезпечення 63 запасної роти військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_13 ;

Актом службового розслідування від 11.09.2023 року заступника командира з морально-психологічного забезпечення 63 запасної роти капітана ОСОБА_14 , з якого вбачається, що відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 № 608 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.09.2023 № 950 «Про призначення службового розслідування відносно солдата ОСОБА_3 , який самовільно залишив військову частину», заступником командира 63 запасної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_8 , проведено службове розслідування, з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню даного правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи чи осіб, чиї дії чи бездіяльність стали причиною його вчинення.

Так, із Акту службового розслідування вбачаються обставини та факти, що були встановленні під час проведення службового розслідування, такого змісту п. 3:

Відповідно до розпорядження ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » №160/1/3076 від 04.05.2023 року, військова частина НОМЕР_1 знаходилась в зоні виконання бойових завдань в Донецькій області.

На виконання вимог Інструкції про порядок надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, адміністративні корупційні та військові адміністративні правопорушення, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України затвердженої наказом Міністра оборони України №604 від 29 листопада 2018 року командиром військової частини НОМЕР_1 було надіслано довідку-доповідь №7486 від 06.09.2023 року на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 «Відносно самовільного залишення частини військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 ».

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.07.2023 №224 солдат ОСОБА_3 , військовослужбовець військової служби по мобілізації, зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду солдата резерву запасного взводу 63 запасної роти військової частини НОМЕР_1 і вважається таким, що з «08» липня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_3 , солдат резерву запасного взводу 63 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що «08» липня 2023 року прибув у район виконання завдань 63 запасної роти військової частини НОМЕР_1 і зарахований до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, що готуються для безпосередньої участь у веденні воєнних (бойових) дій.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2023 №286 солдат ОСОБА_3 , солдат резерву запасного взводу 63 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що «06» вересня 2023 року самовільно залишив частину в районі дислокації 63 запасної роти ( АДРЕСА_2 ), у зв`язку із чим з «06» вересня 2023 року визнаний безпідставно відсутнім.

В своїх поясненнях командир 3 запасного взводу 63 запасної роти військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_7 вказав, що 06.09.2023 року о 20.00 год. ним було здійснено перевірку наявності особового складу запасного взводу 63 запасної роти в місці тимчасової дислокації підрозділу ( АДРЕСА_2 ), під час якої було встановлено відсутність на службі солдата ОСОБА_3 . Пошукові заходи позитивного результату не дали, на телефонні дзвінки не відповідав. Станом на 21.00 год. в розташування підрозділу не повернувся, в зв`язку із чим ним було зроблено доповідь ТВО командира 63 запасної роти відносно самовільного залишення частини даним військовослужбовцем)».

В своїх поясненнях сержант резерву 63 запасної роти військової частини НОМЕР_1 головний сержант ОСОБА_15 вказав, що 06.09.2023 року о 20.00 годині командиром 3 запасного взводу 63 запасної роти військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_7 було проведено перевірку наявності військовослужбовців підрозділу в місці тимчасової дислокації роти в АДРЕСА_2 .

В ході перевірки було виявлено, що солдат ОСОБА_3 відсутній на території розташування роти.

Було організовано пошукові заходи, які позитивного результату не дали. На телефонні дзвінки даний військовослужбовець не відповідав. Станом на 21.00 годину в розташування підрозділу не повернувся.

Старшим лейтенантом ОСОБА_6 було зроблено доповідь командиру військової частини НОМЕР_1 відносно самовільного залишення військової частини.

В своїх поясненнях солдат резерву 63 запасної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_16 підтвердив слова перших двох свідків про обставини самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_3 .

Відповідно до службової характеристики на солдата ОСОБА_3 , складеної т.в.о. командира 63 запасної роти військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_6 , вбачається, що солдат ОСОБА_3 зарекомендував себе з негативної сторони.

Відповідно до медичної характеристики, виданої начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 майором медичної служби ОСОБА_17 , солдат ОСОБА_3 за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 за медичною допомогою не звертався, оцінити об`єктивний стан здоров`я солдата ОСОБА_3 не можливо, в зв`язку з відсутністю військовослужбовця.

Пояснення з приводу своєї відсутності солдат ОСОБА_3 надати не зміг, оскільки на даний час з самовільного залишення частини не повернувся і на телефонні дзвінки не відповідає.

Документів, які б підтверджували законність відсутності на службі солдата ОСОБА_3 за період часу з 06.09.2023 по теперішній час, на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходило. Матеріальних збитків та факту загибелі людей немає.

Станом на 08 год. 00 хв. 11.09.2023 року солдат ОСОБА_3 на службу у військову частину НОМЕР_1 не повернувся. На телефонні дзвінки не відповідає. Місце знаходження невідоме.»

З вищевказаного Акту слідує, що відповідно до обставин, які були встановлені в ході проведення службового розслідування, солдат ОСОБА_3 перебуває у самовільному залишенні частини з 06.09.2023 року по теперішній час (11.09.23 року), без поважних на те причин, в умовах воєнного стану.

«Тому, на підставі вищенаведеного можна дійти до висновку, що солдат ОСОБА_3 своїм вчинком порушив: вимоги ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно якої військовослужбовець зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; вимоги ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно якої про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальнику; вимоги ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно якої солдат зобов`язаний додержуватися військової дисципліни, не допускати негідних вчинків І стримувати від них інших військовослужбовців; - вимоги ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, яка зобов`язує всіх військовослужбовців додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.»

З Акту також слідує, що у діях солдата ОСОБА_3 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч 5. ст. 407 Кримінального кодексу України, що виявилось у самовільному залишенні частини (місця несення служби) без поважних причин в умовах воєнного стану.

Причиною, що сприяла вчиненню солдатом ОСОБА_3 даного правопорушення є його особиста недисциплінованість та низький рівень морально-ділових якостей.

Умов, які б сприяли вчиненню даного правопорушення, не виявлено.»

Виходячи із вищевказаного в Акті службового розслідування пропонується:

«1. Службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.09.2023 № 950 «Про призначення службового розслідування відносно солдата ОСОБА_3 , який самовільно залишив військову частину» вважати завершеним.

2. За самовільне залишення місця служби без поважних причин, порушення військової дисципліни та вимог ст. 11, 12, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдата ОСОБА_3 розглянути питання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності після його повернення на службу.

3. Направити повідомлення про ознаки вчинення солдатом ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України до відповідних органів досудового розслідування, з метою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

4. Командирам підрозділів провести додаткове заняття з особовим складом щодо вивчення ст. 11, 12, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідних статей Кримінального кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, що стосуються військових злочинів та правопорушень.»;

Листом заступника начальника центру з медичної частини начальника частини полковника медичної служби ОСОБА_18 від 27.11.2023року № 550/7973, з якого вбачається, що військовослужбовець ОСОБА_3 на стаціонарному лікування у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону у зазначені терміни не перебував, за амбулаторною медичною допомогою не звертався.;

Листом від 06.12.2023 року № 1243/01-17/23 директора КП «Рівненська обласна Клінічна Лікарня» імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної Ради ОСОБА_19 , з якого вбачається, що ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає в АДРЕСА_1 , в період з серпня листопада 2023 року, за медичною допомогою не звертався та на стаціонарному лікуванні не перебував.;

Листом від 06.12.2023року № 3787 медичного директора КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної Ради ОСОБА_21 , з якого вбачається, що ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає в АДРЕСА_1 , за медичною допомогою до лікаря- психіатра та лікаря-нарколога КП «РОЦПЗН» не звертався;

Листом віл 17.06.2025 року № 764/01-17/25 директора КП «Рівненська обласна Клінічна Лікарня» імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної Ради ОСОБА_19 , з якого вбачається, що ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає в АДРЕСА_1 в період часу з 06.09.2023 року по теперішній час не звертався.;

Листом від 26.06.2025 року № 1191/4 командира військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_22 , з якого вбачається, що згідно облікових даних ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_4 та в закладах Міністерства Охорони здоров`я, які розташовані у адміністративно-територіальній зоні відповідальності військової частини НОМЕР_4 , не перебував.

Судом, в межах повноважень, визначених ч. 3 ст. 26 КПК України, були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації стороною захисту її процесуальних прав, в тому числі права обстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та об`єктивного з`ясування обставин на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_3 та захисником ОСОБА_5 не надано суду жодного доказу на підтвердження заперечень щодо вчинення ОСОБА_23 інкримінованого йому кримінального правопорушення та доведення фактів його перебування та стаціонарному чи амбулаторному лікуванні в будь- яких медичних закладах чи установах, в тому числі військових, на території України чи за її межами.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості у суспільстві.

За змістом статей 50, 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання.

Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, однак свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, у вчиненому не розкаюється, не засуджує свою поведінку.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 66, 67 КПК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та помякшують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

При цьому, суд враховує, що у зв`язку із набранням 27.01.2023 чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13.12.2022 № 2839-IX, посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування ст. 69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд зазначає, що відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України в період з 06 вересня 2023 року по 04 листопада 2025 року.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для призначення ОСОБА_3 покарання, із застосуванням положень ст. ст. 69, 75 КК України.

Підстави для застосування ст. 69-1 КК України, судом також не встановлені.

Суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_3 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (1950 року), не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише, і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 03 грудня 2025 року дати винесення слідчою суддею Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_24 ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням суми застави, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 375, 376, 381-382 КПК України, суд,

З А С У Д И В :

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Продовжити ОСОБА_3 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 15 години 30 хвилин 11 липня 2026 року.

Визначити ОСОБА_3 заставу у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Застава має бути внесена на депозитний рахунок з такими реквізитами: код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26198838; отримувач: ТУ ДСА України у Тернопільській області; банк отримувача: ДКСУ м. Київ; код банку отримувача (МФО): 820172; рахунок отримувача: UA0003454; призначення платежу: застава за ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000183 від 31.10.2023.

У разі внесення застави ОСОБА_3 звільнити з-під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора та суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку із внесенням застави, ОСОБА_3 вважатиметься таким, до якого застосований запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави, встановити строк дії покладених на ОСОБА_3 обов`язків до 11 липня 2026.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 03 грудня 2025 року дати винесення слідчою суддею Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_24 ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням суми застави.

В строк відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати період його тримання під вартою з 03 грудня 2025 року по день набрання цим вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області через Чортківський районний суд Тернопільської області протягом 30 (тридцяти) днів з часу оголошення вироку, а для особи, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання нею копії вироку.

Суддя/підпис/

Копія вірна:

Оригінал вироку знаходиться в матеріалах справи № 608/68/26

Вирок набрав законної сили " " __________________ року.

Суддя: ОСОБА_1

Копію вироку видано " " _________________ року.

Секретар: