Справа № 503/363/26
Провадження №1-кп/503/103/26
УХВАЛА

27 березня 2026 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

проводячи підготовче судове засідання в залі суду у м. Кодима в судовому провадженні за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003645 від 15.09.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куманів Городоцького району Хмельницької області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , українця, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії - водія відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б) НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, у військовому званні «солдат», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч.1, 307 ч.2 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник - адвокат ОСОБА_5 ,

встановив:

До Кодимського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч.1, 307 ч.2 КК України, з угодою про визнання винуватості.

Формулювання обвинувачення:

Епізод №1

Приблизно на початку вересня 2025 року інспектор прикордонної служби 3 категорії - водія відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ОСОБА_3 познайомився з ОСОБА_6 , з якою у нього склалися приятельські відносини.

В подальшому, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 13.09.2025 у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на особисте незаконне збагачення шляхом збуту психотропної речовини - амфетамін.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.09.2025 у невстановлений на даний час, ОСОБА_3 використовуючи мобільний телефон із номером НОМЕР_3 за допомогою мобільного додатку «WhatsApp» зателефонував ОСОБА_6 та в ході телефонної розмови, поміж іншого, запропонував останній придбати у нього психотропну речовину - амфетамін, за ціною 1000 грн за 1 г речовини.

Усвідомлюючи, що ОСОБА_3 є діючим військовослужбовцем НОМЕР_2 прикордонного загону ДПСУ та має намір вчинити неправомірні ОСОБА_6 звернулась з відповідним повідомленням до правоохоронних органів та в подальшому, будучи залученою до конфіденційного співробітництва, надала згоду ОСОБА_3 на придбання у нього психотропної речовини - амфетамін.

В свою чергу, ОСОБА_3 продовжуючи свої неправомірні дії направлені на незаконне збагачення шляхом збуту психотропної речовини, 28.09.2025 приблизно о 17 годині 26 хвилин використовуючи мобільний телефон із номером НОМЕР_3 за допомогою мобільного додатку «WhatsApp» зателефонував ОСОБА_6 та повідомив останній про необхідність перерахування на його особисту банківську картку № НОМЕР_4 грошових коштів у розмірі 5000 грн за 5 психотропної речовини - амфетамін та 200 грн на паливо на дорогу, оскільки йому необхідно їхати на своєму транспортному до м. Чечельник Вінницької області для придбання психотропної речовини.

На виконання злочинного умислу ОСОБА_3 , 28.09.2025 приблизно о 17 годині 50 хвилин ОСОБА_6 за допомогою мобільного застосунку «Приват-24» зі своєї банківської картки № НОМЕР_5 перерахувала на банківську картку № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_3 двома транзакціями 5000 грн та 200 грн відповідно, з урахуванням банківської комісії, за придбання 5 г психотропної речовини - амфетамін.

В подальшому, ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_6 та повідомив про те, ще їй необхідно прибути близько 20 годин 00 хвилин до цвинтаря у м. Кодима Подільського району Одеської області, щоб отримати психотропну речовину - амфетамін.

Так, 28.09.2025 приблизно о 21 годині 27 хвилин ОСОБА_6 зустрілася з ОСОБА_3 у зазначеному місті, сіла до нього в транспортний засіб марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT, державний номер НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_3 , де під час спілкування ОСОБА_3 передав ОСОБА_6 складену двадцяти гривневу банкноту, в якій знаходився згорток з металевої фольги, в якому знаходилась психотропна речовину - амфетамін, кількісний вміст якої становить 0,697 г, та в подальшому вказану психотропну речовину ОСОБА_6 видала співробітникам правоохоронного органу.

Зазначений психотропний засіб включено до списку № 2 таблиці № 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2002 року № 1890 «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» обіг якого обмежено.

Епізод №2

09.10.2025 приблизно о 11 годині 57 хвилин ОСОБА_3 , який користується номером мобільного телефону НОМЕР_3 , при спілкуванні з ОСОБА_6 , дотримуючись конспіративних методів, через месенджер «WhatsApp», діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , повідомив про можливість придбання найближчим часом психотропної речовини - амфетамін у розмірі 20 г за 20000 грн, на що остання діючи під контролем правоохоронних органів погодилась.

В подальшому, 22.10.2025 приблизно о 09 годині 45 хвилин на месенджер «WhatsApp» ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_3 та сказав щоб вона перерахувала на банківську картку № НОМЕР_7 , яка належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , грошові кошти у розмірі 20000 гривен, із розрахунку одна тисяча гривен за один грам психотропної речовини - амфетамін, тобто за придбання двадцяти грамів психотропної речовини - амфетамін та повідомив ОСОБА_6 про те, що їй необхідно прибути приблизно о 20 годині 30 хвилин до цвинтаря у м. Кодима Подільського району Одеської області, щоб отримати психотропну речовину - амфетамін.

На виконання злочинного умислу ОСОБА_3 та ОСОБА_7 направленого на незаконне збагачення шляхом збуту психотропної речовини, 22.10.2025 приблизно о 10 годині 42 хвилини ОСОБА_6 за допомогою мобільного застосунку «Приват24» зі своєї свою банківської картки № НОМЕР_5 зробила переказ на банківську картку № НОМЕР_7 , яка належить ОСОБА_7 , та номер якої надав ОСОБА_3 , 20000 грн, з урахуванням банківської комісії.

Того ж дня, приблизно о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_3 на своєму транспортному засобі марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT, державний номер НОМЕР_6 , прибув до місця мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де отримав від останнього картонну коробку від медичного засобу, в якій знаходився згорток з металевої фольги, в якому знаходилась порошкоподібна речовина, рожевого кольору.

Далі, приблизно о 20 годині 40 хвилин ОСОБА_6 зустрілася з ОСОБА_3 у зазначеному місті, сіла до нього в транспортний засіб марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT, державний номер НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_3 , де під час спілкування ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , передав ОСОБА_6 картонну коробку від медичного засобу, в якій знаходився згорток з металевої фольги, в якому знаходилась психотропна речовину - амфетамін, кількісний вміст якої становить 2,977 г, та в подальшому вказану психотропну речовину ОСОБА_6 видала співробітникам правоохоронного органу.

Психотропну речовину - амфетамін, включено до списку № 2 таблиці № 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2002 року № 1890 «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» обіг якого обмежено та відповідно до Таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України 01.08.2000 № 188 маса амфетаміну 2,977 г є великим розміром.

Епізод №3

ОСОБА_3 у невстановленому досудовим розслідуванням місці, час та спосіб (у зв`язку з неможливістю), але не пізніше 22.10.2025 придбав психотропну речовину, обіг якої заборонено - амфетамін загальною масою 0,953г, що містилась в п`яти згортках з металевої фольги, які в подальшому зберігав з метою збуту в салоні власного транспортного засобу марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT, державний номер НОМЕР_6 .

В подальшому, 22.10.2025 о 20 годині 40 хвилин на транспортному засобі марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT, державний номер НОМЕР_6 , ОСОБА_3 рухаючись за кермом по вулицям м. Кодима Подільського району Одеської області перевіз за адресою: Одеська область, Подільський район, м. Кодима, площа Гусєва, 1, зазначену психотропну речовину, обіг якої заборонено - амфетамін загальною масою 0,953г, що містилась в п`яти згортках з металевої фольги, які зберігав з метою збуту приблизно до 20 години 55 хвилин, коли працівниками правоохоронного органу його затримано та проведено обшук зазначеного автомобіля, де в салоні вищезазначеного автомобіля виявлено та вилучено зазначену психотропну речовини.

При цьому, встановлено, що вилучені 22.10.2025 у ОСОБА_3 5 згортків з металевої фольги в яких знаходились психотропна речовина, обіг якої заборонено - амфетамін та згорток з металевої фольги виданий ОСОБА_6 з психотропною речовиною, обіг якої заборонено - амфетамін, мають спільні ознаки, однакові за упакуванням та формою.

Психотропну речовину - амфетамін, включено до списку № 2 таблиці № 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2002 року № 1890 «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» обіг якого обмежено.

12.03.2026 року у приміщенні службового кабінету Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 20 між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності його захисника - адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості відповідно до положень пункту 2 ч.1 ст. 468 КПК України.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; правової кваліфікації діянь обвинуваченого; визначення узгодженої сторонами міри покарання обвинуваченому; наслідків укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473, 476 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений та його захисник просили суд затвердити укладену сторонами угоду про визнання винуватості зазначивши, що під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні захистом не оскаржувались рішення, дії або бездіяльність слідчого і прокурора. При цьому, обвинувачений зазначив, що визнає свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, які пред`явленні йому в обвинуваченні, ніякі фактичні обставини ним не заперечуються, а саме визнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованих йому правопорушень та намір укласти угоду про визнання винуватості є наслідком добровільності його позиції і за умов відсутності застосування до нього примусу щодо цього.

Заслухавши думки учасників судового провадження суд, вирішуючи питання про можливість затвердження вище наведеної угоди про визнання винуватості, виходить з наступного.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно положень ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків та злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

При цьому, згідно вимог ч.3 ст. 475 КПК України, мотивувальна частина вироку на підставі угоди має містити, серед іншого, формулювання обвинувачення.

Однак, за наслідком перевірки угоди про визнання винуватості, переданої на затвердження суду, на її відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону, судом було встановлено, що умови угоди суперечать вимогам КПК України та порушують права, свободи та інтереси іншої особи, яка не є учасником даного судового провадження, а саме:

1) угода про визнання винуватості містить умови узгодженого її сторонами покарання для обвинуваченого, які суперечать вимогам ст. 65, 70 КПК України та роз`яснень пунктів 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (надалі за текстом Постанова Пленуму), а саме:

- умови угоди передбачають призначення обвинуваченому окремого покарання за кожним із двох епізодів вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України (епізоди №2 і №3), які хоча і мають відмінності у самих їх кваліфікуючих ознаках, але при цьому не мають самостійної санкції, оскільки передбачені диспозицією однієї частини статті.

Однак, в абзаці другому пункту 20 Постанови Пленуму роз`яснено, що передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК ( 2341-14 ), які не мають самостійної санкції, покарання не призначається. Такої позиції дотримується Касаційний кримінальний суду Верховного Суду в своїх постановах від 22 травня 2018 року у справі № 187/1354/15 (провадження № 51-1017км18), від 27 вересня 2018 року у справі № 686/6613/16-к (провадження № 51-2631км18), від 29 січня 2019 року у справі № 500/4680/16-к (провадження № 51- 5148км18), від 23 квітня 2019 року у справі № 541/571/17 (провадження № 51-4136км18) та від 15 січня 2020 року у справі № 585/1603/17 (провадження № 51- 3290 км19).

- умови угоди передбачають призначення обвинуваченому за ч.1 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки та за ч.2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки.

Тобто сторонами угоди досягнуто згоди щодо призначення обвинуваченому за кожен із зазначених злочинів покарань одного виду - позбавлення волі і на один строк - 2 роки. При цьому, такий строк покарання у виді позбавлення волі не є у максимальних межах санкцій ч.1 і 2 ст. 307 КК України, в тому числі з огляду на застосування ст. 69 КК України з врахуванням меж покарання у виді позбавлення волі, передбачених в ч.2 ст. 63 Загальної частини КК України.

Після чого, сторони угоди досягли згоди щодо призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням.

Однак, як вже судом було відзначено вище, сторони досягли згоди щодо призначення обвинуваченому покарань за кожен із злочинів одного виду і в однакових розмірах, тому по відношенню один до одного вони не є більш або менш суворими, а є рівними.

В абзаці другому пункту 21 Постанови Пленуму роз`яснено, що суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК ( 2341-14 );

2) угода про визнання винуватості містить в собі формулювання обвинувачення за епізодом №2, в якому при його викладенні зазначенні обставини діяння іншої конкретно визначеної особи, яка діяла за попередньою змовою з ОСОБА_3 групою осіб, - ОСОБА_7 . Вище зазначені обставини зазначені в угоді про визнання винуватості як установленні досудовим розслідуванням. Таким чином умови угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 безпосередньо впливають на права, свободи та інтереси іншої особи - ОСОБА_7 , оскільки її зміст містить умови про діяння останнього, яке у випадку затвердження угоди вироком суду та набрання ним законної сили набудуть статусу вже встановлених фактичних обставин про дії ОСОБА_7 , який не є учасником даного судового провадження і відсутні відомості про те, що стосовно нього вже існує судове рішення, яке набрало законної сили і в якому було встановлено відповідні обставини його діяння.

Обставини відносно ОСОБА_7 підлягають доказуванню слідчим (дізнавачем), прокурором у загальному порядку, згідно зі ст. 91, 92 КПК України, з дотриманням таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. При цьому гарантовані законом права ОСОБА_7 у кримінальному провадженні не можуть бути жодним чином звужені чи обмежені. Про недопустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий суд у своїх рішеннях також неодноразово стверджував і Європейський суд з прав людини.

Аналогічний висновок викладений в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 227/1325/18 (провадження № 51-7724 км 18).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 лютого 2016 року у справі «Навальний і Офіцеров проти Росії» (Navalnyy and Ofitserov v Russia, заяви № 46632/13 і № 28671/14) підкреслив, що обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участь інші обвинувачені, не повинні мати преюдиціальне значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила обмежуватися даними конкретного провадження. Особливо це стосується вироків, ухвалених на підставі угоди (висновок викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 639/2837/19 (провадження № 51-5394кмо19).

Відповідно до положень пунктів 1 і 3 ч.7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Ураховуючи вище наведене суд вважає за необхідне відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної 12.03.2026 року мж прокурором та обвинуваченим так як її умови угоди щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суперечать вимогам КПК України та порушують права, свободи та інтереси іншої особи - ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 284, 314, 474 КПК України, суд

постановив:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної 12.03.2026 року між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження № 0003645 від 15.09.2025 року.

Роз`яснити сторонам, що згідно положень першого речення абзацу другого ч.8 ст. 474 КПК України, повторне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим в одному кримінальному провадженні допускається одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди.

Судове провадження продовжити у загальному порядку зі стадії підготовчого судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1