ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/293/26 Справа № 175/8151/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

(в режимі відеоконференції)

обвинуваченого: ОСОБА_7

( в режимі відеоконференції)

захисника: ОСОБА_8

( в режимі відеоконференції)

прокурора: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

( в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0003667 від 16 жовтня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.КосяківкаТаращанського району Київської області, громадянина України, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, ВЧ НОМЕР_1 , солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним за ч.4 ст. 402 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді старшого навідника 1 протитанкового відділення взводу вогневої підтримки 1 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов?язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 26 вересня 2023 року приблизно о 09 год. 08 хв. перебуваючи на території тимчасового розташування НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження т.в.о. командира НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_11 N? 666 КП - ГРИГОРІВКА (2239). 13.00 25.09.2023. Карта 50 000, видання 2017 року, доведеного до нього заступником командира батальйону з морально-психологічного забезпечення 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_12 , відповідно до якого необхідно здійснити марш за маршрутом н.п. КРАМАТОРСЬК МИКОЛАЇВКА - КРИВА ЛУКА СЕРЕБРЯНКА - БІЛОГОРІВКА, та зосередитись в районі зосередження окрема будівля (2144) з подальшим завданням: зайняти позиції, в межах ротного опорного пункту: вигин асфальтованої дороги (23457), перех. польової та асфальтної доріг (22452), із завданням недопущення прориву противника з напрямку ШИПИЛІВКА-БІЛОГОРІВКА, в подальшому за наказом командира 1 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 продовжити виконання бойового завдання в межах РОП 1 «Турист», відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Вимоги, викладені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд розглянув справу поверхнево, дав неправильну оцінку добутим доказам, а вирок суду ґрунтується на припущеннях.

Обвинувачений вказує про неповноту судового рішення, оскільки судом відмовлено в задоволені клопотання сторони захисту про перехресний допит свідків.

Наголошує, що обвинувачений не відмовлявся від виконання наказу командира, а не міг його виконати у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я, що підтверджується доданими до матеріалів справи довідками.

Судом не досліджено та не надано оцінку довідці медичної роти військової частини від 26.09.2023 року відповідно до якої обвинувачений не міг виконувати бойове завдання, та не досліджено розбіжності які наявні в даній довідці та відповіді з військової частини № НОМЕР_3 № 692/7763 від 03.07.2024 року.

Зазначає, що в протоколі допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вказано ідентичні дату та час судового допиту, що суперечить вимогам с. 85 КПК України. Крім того данні протоколи було приховано від обвинуваченого та сторони захисту.

Також судом не з`ясовано чому після встановлення обвинуваченому діагнозу «Розлад адаптації у вигляді тривожно фабічного синдрому» останнього не було направлено на додаткове лікарське обстеження.

На підставі викладеного обвинувачений наголошує, що його вина у вчиненні інкримінованого правопорушення не доведена. Обмеження,що проводились судом відносно сторони захисту під час судових засідань: відмова в допиті свідків та дослідження письмових доказів із залученням спеціалістів є порушенням права на перехресний допит.

Вказує, що судом порушено принцип рівності під час розгляду провадження оскільки обвинуваченого позбавлено права виступити та висловити свою думку на стадії судових дебатів.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав зазначених в ній.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Висновки суду:

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши обвинуваченого та захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

Колегія судів зазначає, що вказаних вимог закону при винесені обвинувального вироку судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни незалежності територіальної цілісності України, шанування державних символів с обов`язком громадян України.

Відповідно до ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Як встановлено фактичними обставинами справи, під час вчинення обвинуваченим злочину в Україні діяв воєнний стан внаслідок військової агресії рф, який діє до теперішнього часу.

Життя і діяльність ЗСУ побудовані на принципі повної єдиноначальності командирів і начальників, суть єдиноначальності полягає в зосередженості у командира всіх функцій управління ввіреним підрозділом. Він повністю відповідає за бойову підготовку, військову дисципліну, стан озброєння, бойову техніку, транспорту, матеріально-побутове, медичне забезпечення військової частини. Згідно зі ст. 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ командир має право віддавати накази у встановлений строк, крім відання явно злочинного наказу та розпорядження. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

Непокора є небезпечним військовим злочином, який посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі, породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань.

В умовах воєнного стану цей злочин може призвести до зриву виконання бойового завдання чи інших тяжких наслідків.

Безпосередній об`єкт злочину за ч. 4 ст. 402 КК України є установлений порядок підлеглості.

Відповідно до ст. 28 «Статуту внутрішньої служби ЗСУ», затверджений ЗУ від 24.03.1999р. єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно зі ст. 30 Статуту начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Ст. 31 Статуту дає визначення прямих та безпосередніх начальників, а ст. 32 визначення начальників від їх військових звань.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 402 КК України вчиняється шляхом відкритої відмови виконати наказ начальника (непокора).

Начальник-особа, якому постійно чи тимчасово підлеглі інші військовослужбовці.

Наказ (розпорядження) це обов`язкова для виконання вимога командира (начальника) про виконання підлеглим певних дій по службі, та може бути звернений до одного або до групи військовослужбовців та має мету досягнення конкретного результату (зробити щось), може бути відданий письмово, усно або іншим способом, переданий підлеглому чи групі інших осіб, у тому числі по телефону, телеграфу, через радіозв`язок тощо. З деяких питань військової служби встановлена тільки письмова форма ведення наказів.

Підлеглий не повинен обговорювати наказ начальника. Згідно з Дисциплінарним статутом ЗСУ відповідальність за наказ несе начальник, який його віддав.

Відповідальність за ст. 402 КК України настає за невиконання наказу, який містить конкретну вимогу.

Відкрита відмова від виконання наказу визначає найбільш зухвалу форму невиконання. При такій непокорі підлеглий у категоричній формі усно або письмово заявляє, що він виконувати наказ не буде. Підлеглий також мовчки демонстративно може вчиняти дії, які свідчать, що наказ виконуватись не буде. Відмова може бути заявлена віч-на-віч, або прилюдно. Публічна непокора, особливо перед строєм, як правило, буде свідчити про підвищену суспільну небезпеку.

Непокору слід вважати закінченим злочином із моменту відкритої відмови виконати наказ або з моменту навмисного його невиконання незалежно від настання наслідків.

З суб`єктивної сторони відкрита відмова виконати наказ начальника вчиняється тільки з прямим умислом.

Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними і, для його кваліфікації значення не мають.

Суб`єкт злочину військовослужбовець, який за своїм службовим становищем чи військовим званням є підлеглим начальнику, що віддає наказ.

Частина 4 ст. 402 КК України передбачає підвищену кримінальну відповідальність за непокору, вчинену в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим в тому він будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді старшого навідника 1 протитанкового відділення взводу вогневої підтримки 1 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 26 вересня 2023 року приблизно о 09 год. 08 хв. перебуваючи на території тимчасового розташування НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження т.в.о. командира НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_11 N? 666 КП - ГРИГОРІВКА (2239). 13.00 25.09.2023. Карта 50 000, видання 2017 року, доведеного до нього заступником командира батальйону з морально-психологічного забезпечення 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_12 , відповідно до якого необхідно здійснити марш за маршрутом н.п. КРАМАТОРСЬК МИКОЛАЇВКА - КРИВА ЛУКА СЕРЕБРЯНКА - БІЛОГОРІВКА, та зосередитись в районі зосередження окрема будівля (2144) з подальшим завданням: зайняти позиції, в межах ротного опорного пункту: вигин асфальтованої дороги (23457), перех. польової та асфальтної доріг (22452), із завданням недопущення прориву противника з напрямку ШИПИЛІВКА-БІЛОГОРІВКА, в подальшому за наказом командира 1 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 продовжити виконання бойового завдання в межах РОП 1 «Турист», відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Суд першої інстанції прийняв рішення про доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій за ч.4 ст. 402 КК України, що виразились в непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану, розглянувши провадження в межах висунутого обвинувачення згідно ч.1 ст. 337 КПК України.

Викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказах, досліджених судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи. Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст. 402 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч. 4 ст.402 КК України, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Суд першої інстанції в обґрунтування висновків про доведення події та винуватості обвинуваченого поклав:

показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , якими підтверджено факт доведення бойового наказу до відома обвинуваченого ОСОБА_7 у встановленому законом порядку. Свідки безпосередньо вказують на свідому відмову обвинуваченого від виконання обов`язків, а також спростовують його твердження про неможливість виконання наказу за станом здоров`я, посилаючись на результати неодноразових медичних оглядів, якими він був визнаний придатним до служби;

свідок ОСОБА_17 пояснив, що він працює лікарем у ВЧ НОМЕР_1 , 26 вересня 2023 року він проводив огляд ОСОБА_7 , тоді як він відмовився від виконання бойового завдання. Стан здоров`я останнього був задовільний;

свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, що скарг ОСОБА_7 на фізичний стан не було. Лише скаржився на морально-психологічний стан. 26 вересня 2023 року майор ОСОБА_19 зачитував наказ, а лікар ОСОБА_20 проводив огляд перед оголошенням бойового наказу.

Також судом першої інстанції було досліджено, письмові докази, а саме:

витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0003667 із якого вбачається, що відповідно до спільного повідомлення, що надійшло від керівника CI3 ДВКР СБ України ОТУ «Лиман» та Донецького навчального відділу ВСП ЗС України встановлено, що 26 вересня 2023 року приблизно о 09 годині 08 хвилин військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 а саме: солдат ОСОБА_21 , солдат ОСОБА_7 , та солдат ОСОБА_22 , перебуваючи за місцем тимчасового розташування 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 розташованої у АДРЕСА_2 , відкрито відмовились від виконання бойового розпорядження ступника командира з МПЗ 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 ;

повідомлення про вчинення кримінального правопорушення з ознаками відкритої відмови від виконання наказу начальника військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 . Згідно якого 26.09.2023 приблизно о 09 годин 08 хвилин у місці тимчасового розташування 1 аеромобільного батальйону в/ч НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 , військовослужбовець зазначеного підрозділу: навідник 4 відділення 3 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону в/ч НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; старший навідник 1 протитанкового відділення взводу вогневої підтримки 1 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стрілець-снайпер 4 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону в/ч НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовились виконувати бойове розпорядження командира НОМЕР_2 аеромобільного батальйону в/ч НОМЕР_1 №666 від 25.09.2023 року;

витяг із бойового розпорядження тво командира військової частини НОМЕР_1 №666 КП-Григорівка (2239) 13.00 від 25 вересня 2023 року.

протокол про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису із додатком до нього, з якого вбачаєються обставини вчинення кримінального правопорушення;

протоколи проведення слідчого експерименту від 26 вересня 2023 року з додатками до них за участю свідків ОСОБА_18 , та ОСОБА_12 , які показали, що солдати зокрема ОСОБА_7 , будучи ознайомленими із бойовим розпорядженням, яке було законне, чітке та зрозуміле, від його виконання відкрито відмовилися, посилаючись на морально-психологічний стан та стан здоров`я;

витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №175 від 20 червня 2023 року згідно якого солдата ОСОБА_26 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 15 червня 2023 року № 166-РС на посаду старшого навідника 1 протитанкового відділення взводу вогневої підтримки 1 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_4 ;

довідкою ВЛК від 14 вересня 2023 року №5830/1, згідно проведеного медичного огляду солдата ОСОБА_7 військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_5 «14» вересня 2023 року, останній має діагноз розлад адаптації у вигляді тривожно-фобічного синдрому з емоційною стабільністю. Хронічна вертеброгенналюмбалгія, фаза нестійкої ремісії без порушення функції. Захворювання, пов`язані з проходженням військової служби. Гонартроз лівого колінного суглобу І ступеню з больовим синдромом без порушення функції. Гігрома в ділянці правого гомілковостопного суглоба, без порушення функції. Висновок: придатний до військової служби в десантно штурмових військах.

довідка ВЧ НОМЕР_1 від 26 вересня 2023 року згідно якої «Видана військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_7 , 1991 р.н., про те, що він за станом здоров`я, може виконувати бойові завдання.

Також у судовому засідання судом першої інстанції крім дослідження протоколу про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки був оглянутий відеозапис подій які відбувалися 26 вересня 2023 року за участю обвинуваченого який свідчить, та доводять провину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому суд перевірив показання обвинуваченого щодо невизнання ним винуватості та незгодою з їх кримінально-правовою кваліфікацією у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, враховуючи його заінтересованість у вирішенні даного кримінального провадження, проаналізувавши їх зміст з позиції повноти, несуперечності, логічної послідовності, та дійшов висновку про їх недостовірність, оскільки вони є неповними, непослідовними, в них наявні протиріччя та вони не узгоджуються з усією сукупністю зібраних доказів по справі, які спростовують показання обвинуваченого з фактичних обставин, наданих ним у судовому засіданні.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що судом першої інстанції доведена подія кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 402 КК України, а саме час, місце, спосіб та всі обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується формулюванням обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним із зазначенням часу, місць, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, також зазначені форма вини, мета та мотив вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що суд першої інстанції обґрунтував обвинувачення, визнаного ним доведеним, конкретними безпосередньо дослідженими доказами, надав аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях численних свідків, як при проведені досудового розслідування так і в судовому засіданні, обвинуваченого в судовому засіданні, у численних письмових документах, які підтверджують повноваження командира, а також статус обвинуваченого, як військовослужбовця ЗСУ, та його стан здоров`я щодо придатності до виконання ним службових обов`язків тощо.

При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції в основу обвинувального вироку щодо обвинуваченого покладені лише належні, допустимі та достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності після всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Щодо твердження апелянта про неповноту судового розгляду, оскільки судом відмовлено в задоволені клопотання сторони захисту про перехресний допит свідків колегія суддів зазначає наступне. Пояснення допитаних в судовому засіданні свідків є логічними, послідовними та повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи. Сукупність цих свідчень підтверджує, що відмова від виконання наказу не була зумовлена погіршенням стану здоров`я обвинуваченого, а мала характер умисного ухилення останнього від виконання бойового завдання в умовах воєнного стану.

Враховуючи, що свідки надали вичерпні відповіді під час допиту, а обставини справи підтверджуються письмовими доказами дослідженими в судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вважає наявні докази достатніми для встановлення істини у справі та не вбачає в діях суду, які виражені у відмові в задоволені клопотання сторони захисту про перехресний допит свідків неповноти судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги, що обвинувачений фактично не висловлював прямої непокори, а не міг виконати наказу командира у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я є необґрунтованими та спростовуються сукупністю наведених вище доказів, перевірених судом апеляційної інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції враховує той факт, що допитані в судовому засіданні свідки є діючими військовослужбовцями, які разом із обвинуваченим виконували обов`язок по захисту країни, тому відсутні сумніви у достовірності їх показань з фактичних обставин справи.

Свідки безпосередньо вказали на відкриту та категоричну відмову ОСОБА_7 від виконання обов`язків. Така поведінка носила публічний характер та була зафіксована відеозаписом, що свідчить про прямий умисел на вчинення непокори.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що посилання обвинуваченого на стан здоров`я як на підставу невиконання наказу є неспроможними. Згідно з довідкою ВЛК №5830/1 від 14.09.2023, за результатами медичного огляду, ОСОБА_7 був визнаний придатним до військової служби в десантно-штурмових військах. Наявні у нього діагнози визначені комісією як такі, що протікають без порушення функцій, що свідчить про відсутність медичних протипоказань для виконання бойового завдання. Більш того наявна матеріалах кримінального провадження довідка ВЧ НОМЕР_1 від 26 вересня 2023 року видана солдату ОСОБА_7 підтверджує можливість виконання обвинуваченим ОСОБА_7 бойових завдань.

Більш того ОСОБА_7 проходив медичнийогляд, за результатами якого був визнаний придатним виконувати бойові завдання. Таким чином, посилання на стан здоров`я розцінюються як спроба уникнути кримінальної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з доводом апеляційної скарги обвинуваченого, щодо наявності розбіжностей у довідці медичної роти військової частини від 26.09.2023 року та відповіді з військової частини № НОМЕР_3 № 692/7763 від 03.07.2024 року. Вказані суперечності свідчать про певні недоліки у веденні внутрішньої медичної документації військової частини.

Однак наявність об`єктивної сторони вчиненого кримінального правопорушення повністю підтверджується іншою сукупністю належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження в тому числі довідкою ВЛК №5830/1 від 14.09.2023. Сукупність цих доказів підтверджує факт відкритої відмови солдата ОСОБА_7 від виконання бойового наказу в умовах воєнного стану .

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо визнання протоколів допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 неналежними та недопустимими доказами. Вказана позиція ґрунтується на тому, що згідно з матеріалами справи, ці протоколи допиту не досліджувалися в судовому засіданні суду першої інстанції та не взяті як доказ вини обвинуваченого.

Відповідно до ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Оскільки в основу вироку покладено саме показання вказаних свідків, наданих ними безпосередньо в судовому засіданні суду першої інстанції, показання цих свідків, які були зафіксовані в протоколах допиту на стадії досудового розслідування не можутьбути покладені в основу вироку.

Що стосується доводів апеляційної скарги, про те що судом не з`ясовано чому після встановлення обвинуваченому діагнозу «Розлад адаптації у вигляді тривожно фобічного синдрому» останнього не було направлено на додаткове лікарське обстеження суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріалами кримінального провадження,а саме довідка ВЛК №5830/1 від 14.09.2023, дійсно підтверджується наявність у ОСОБА_7 діагнозу «Розлад адаптації у вигляді тривожно-фобічного синдрому», однак згідно зазначеного висновку фахівців військово-лікарської комісії ОСОБА_7 визнано придатним до військової служби.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що між проходженням військово-лікарської комісії та вчиненням ОСОБА_7 інкримінованого йому діяння минуло лише 12 днів. Такий короткий проміжок часу між медичним оглядом та відкритою відмовою обвинуваченого від виконання бойового наказу свідчить про те, що висновок ВЛК був актуальним та об`єктивно відображав здатність обвинуваченого виконувати службові обов`язки .

Крім того колегія суддів зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять, а апелянтом чи стороною захисту не надано суду апеляційної інстанції, будь яких доказів, які свідчать про оскарження вказаного висновку військово лікарської комісії чи визнання його недійсним.

Більш того матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б свідчили б про різке загострення хвороби чи отримання нових травм обвинуваченим тому підстав для повторного направлення обвинуваченого на додаткове лікарське у командування не було.

Крім того, суд апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України призначив обвинуваченому вид та міру покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, даних про особу обвинуваченого, який згідно службової та медичної характеристики «За час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 знаходиться під медичним наглядом у медичному пункті 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 . За медичною допомогою звертався, на лікуванні перебував. Загальний стан задовільний. За час проходження військової служби зарекомендував себе посередньо. Рівень теоретичних знань військовослужбовця дозволяє виконувати професійні завдання за посадою. Має навички необхідні для виконання посадових обов`язків. Поставленні завдання за призначенням за звичай виконував вчасно з розумною ініціативою, в той же час відмовився від виконання бойового завдання. Військові статути, обов`язки щодо займаної посади знає посередньо. Добре знаходить спільну мову з товаришами по службі, на критику реагує адекватно, але виявлені недоліки не завжди усуває. Стан здоров я та працездатність задовільні. В стройовому відношенні підготовлений посередньо, а у фізичному відношенні підготовлений на задовільному рівні. Займаній посаді відповідає та дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті, передбаченої ч. 4 ст. 402 КК України.

Суд апеляційної інстанції із рішенням суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного покарання погоджується, вважає, що вони відповідають вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, а саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим судовим рішенням, підстави для його скасування не встановлені.

Колегія суддів оцінює доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, як безпідставні та необґрунтовані, оскільки під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції встановлено, що судом при ухваленні оскаржуваного вироку належним чином дотримано вимоги кримінального процесуального законодавства. Зважаючи на дані обставини, судом першої інстанції прийнято законне, мотивоване та обґрунтоване рішення, а тому колегія судів дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0003667 від 16 жовтня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: