Виноградівський районний суд Закарпатської області
__________________________________________________________________________
Справа № 299/328/26
Номер провадження 1-кс/299/120/26
У Х В А Л А

04.03.2026 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , представника володільця адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів клопотання старшого слідчого ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 , погодженого прокурором у кримінальному провадженні прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000052 від 22.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, погодженим із прокурором, у кримінальному провадженні №0000052 від 22.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що за даними досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим вироком Виноградівського районного суду від 12.09.2023 за ч. 2 ст. 332 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України строком на 1 рік, та притягнутим до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні № 0000682 від 14.10.2023, обвинувальний акт у якому 13.12.2023 скеровано до Виноградівського районного суду, на шлях виправлення і перевиховання не став та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин. Так, у листопаді 2025 року ОСОБА_7 , будучи уродженцем с-ща Вилок Берегівського району та обізнаним, як місцевий житель, про місце розташування державного кордону України, знаючи про існування явища нелегальної міграції, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з особою матеріали щодо якої виділені в окреме провадження (Особа № 1) та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, сприяв за грошову винагороду у невстановленому досудовим розслідуванням розмірі у незаконному переправленні через державний кордон України поза пунктами пропуску громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , який достовірно знаючи про Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 про введення воєнного стану в Україні та про загальну мобілізацію, а також про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 23 до 60 років, окрім виключень вказаних у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з метою уникнення мобілізації мав намір незаконно потрапити через кордон України до країн Європейського Союзу, зокрема до Угорщини. Відповідно до заздалегідь розробленого невстановленою досудовим розслідування особою злочинного плану ОСОБА_7 залучив особу, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження (Особа № 2), якій надав гумовий човен, грошові кошти в розмірі 300 доларів США за сприяння у незаконному переправленні ОСОБА_8 через державний кордон України поза пунктами пропуску та надав вказівку прибути 29 листопада 2025 року близько 21 години до річки Тиса на околиці с-ща Вилок Берегівського району, підготувати наданий надувний човен для успішного подолання річки Тиса в обхід контрольного посту Державної прикордонної служби України та очікувати ОСОБА_8 , який мав намір незаконно перетнути державний кордон України. Крім цього, на виконання злочинного плану ОСОБА_7 залучив особу матеріали щодо якого виділені в окреме провадження (Особа № 1), якому надав вказівку прибути 29 листопада 2025 року, близько 21 години на околицю вулиці Ласло Коложварі (Маяковського) в с-щі Вилок Берегівського району, де зустріти ОСОБА_8 , навиконання якої особа матеріали щодо якого виділені в окреме провадження (Особа № 1) прибув на попередньо вказані ОСОБА_7 час та місце, де зустрів ОСОБА_8 , якого туди на виконання злочинного плану, шляхом забезпечення безпечного маршруту для обходу прикордонних постів для подальшого незаконного перетину кордону України за грошову винагороду у розмірі 5 000 євро привіз ОСОБА_9 , керуючи легковим автомобілем марки «Volkswagen Passat B7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого наказав вийти з транспортного засобу та очікувати на особу, яка здійснить його безпосереднє незаконне переправлення через державний кордон України з Угорщиною. Після зустрічі ОСОБА_8 особа матеріали щодо якого виділені в окреме провадження (Особа № 2) надав вказівку останньому рухатися за ним в пішому порядку, надавши при цьому інструкції щодо напрямку руху до державного кордону України. Надалі, ОСОБА_8 у супроводі особм матеріали щодо якого виділені в окреме провадження (Особа № 1) околицею с-ща Вилок Берегівського району прибули до річки Тиса, де на них вже очікувала особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження (Особа № 2), та за допомогою надувного човна втрьох переплили річку Тиса на інший берег в напрямку с. Тисобикень Берегівського району. Після успішного подолання річки особа матеріали щодо якого виділені в окреме провадження (Особа № 1) продовжив здійснювати супровід ОСОБА_8 заздалегідь розробленим маршрутом через лісисту місцевість та дамбу, яка знаходиться у безпосередній близькості до державного кордону України, надсилаючи при цьому геолокацію про місце їхнього перебування на мобільний телефон ОСОБА_7 , для того, щоб останній бачив їхнє пересування. Однак, 30.11.2025 о 00 годині 40 хвилин особа матеріали щодо якого виділені в окреме провадження (Особа № 1) та ОСОБА_8 були виявлені військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 на відстані 50 метрів до лінії кордону в напрямку 91 прикордонного знаку та затримані за спробу його незаконного перетину поза пунктом пропуску. У відповідності до відповіді на виконання доручення №24722-2026 від 20.02.2026, офіцерами ПОРВ (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 проведено комплекс заходів в рамках кримінального провадження спрямованих на його виконання. За результатами виконання доручення, встановлено особу, яка з метою отримання прибутку, в період дії правового режиму «воєнного стану» здійснює організацію незаконного переправлення осіб, а саме громадян України чоловічої статі призовного віку (категорії 23-60), через державний кордону України до Угорщини на ділянці відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 », за грошову винагороду в сумі від 8000-10000 доларів США, шляхом надання порад, вказівок, засобів, усунення перешкод, місць тимчасового перебування, зокрема: громадянин України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Оперативним співробітником встановлено, що за адресою реєстрації та фактичного проживання, вищевказаного громадянина, а саме у будинках та будівлях в межах прилеглої ділянки, яка відноситься до житлового будинку, можуть знаходитись особи призовного віку, яких вищевказаний громадянин має намір незаконно переправити до території Угорщини, а також знаряддя вчинення кримінально-протиправного діяння, зокрема: радіостанції, тепловізійні прилади, грошові кошти отримані за послуги незаконного переправлення через державний кордон України, безпілотні літальні апарати, мобільні телефони, ноутбуки, планшети, гумові човни, рятувальні жилети, чорнові записи. Вищевказані особи, речі та предмети можуть знаходитись у автомобілях, які є у використанні ОСОБА_11 та за адресами: - АДРЕСА_3 (адреса реєстрації громадянина ОСОБА_12 ); - Закарпатська область, Берегівський район, смт. (адреса фактичного проживання ОСОБА_12 ); - автомобіль марки «Ауді» д.р.н. НОМЕР_2 ; - автомобіль марки «ВАЗ 2121», д.р.н. НОМЕР_3 . Вилок, вул. Зелена, 72 Крім цього, оперативним шляхом було отримано інформацію, що 29.11.2025 року громадянин ОСОБА_12 , спільно з громадянином ОСОБА_7 здійснювали організацію незаконного переправлення громадянина ОСОБА_8 , надаючи вказівки пособникам, а також здійснюючи спостереження за діями прикордонних нарядів. В ході виконання доручення було здійснено допит в якості свідків військовослужбовців відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 », які в ході несення служби у прикордонному наряді «Прикордонний патруль» 17.02.2026 року, спостерігали, як до адреси фактичного проживання громадянина ОСОБА_13 здійснювалось підвезення невідомих осіб призовного віку. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником будинку АДРЕСА_4 є ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 02 березня 2026 року в період часу з 07:07 по 07:53 годину, старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_14 , на підставі ухвали слідчого судді Виноградівського районного суду №299/328/26 від 27.02.2026 року, проведено обшук житла та іншого володіння особи, за адресою АДРЕСА_3 , власником якого являється ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , під час якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Nokia», мобільний телефон марки.

З метою збереження речових доказів слідчий просить накласти арешт на вилучене майно та речі.

Старший слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив таке задовольнити.

Представник володільця майна ОСОБА_12 , щодо майна якої вирішується питання про арешт адвокат ОСОБА_4 , подав письмові заперечення на клопотання про накладення арешту на майно. У письмових письмових запереченнях вказує, що жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, захист з наданих до суду матеріалів провадження не вбачає.

Так долученими до матеріалів клопотання документами не встановлено наявності на вилучених телефонах і техніці відомостей, щодо спілкування його власника з будь-якими особами стосовно незаконного переміщення осіб через державний кордон, про що наголошено прокурором у тексті поданого клопотання. До матеріалів клопотання не долучено протоколів оглядів вилученого майна, які б підтверджували би доводи органу досудового розслідування про належність цього майна до знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

При цьому сторона захисту у поданих слідчому судді запереченнях вказує на. те, що під час обшуку та вилучення майна добровільно надано телефони та техніку для огляду та доступ до цього майна не обмежувався

В судовому засіданні заперечив щодо задоволення вимог клопотання.

Заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів клопотання, СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000052 від 22 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

02 березня 2026 року в період часу з 07:07 по 07:53 годину, старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_14 , на підставі ухвали слідчого судді Виноградівського районного суду №299/328/26 від 27.02.2026 року, проведено обшук житла та іншого володіння особи, за адресою АДРЕСА_3 , власником якого являється ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , під час якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Nokia», мобільний телефон марки.

Вказане майно, згідно з вимогами ст. 167 КПК України, значиться як тимчасово вилучене.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України: арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2ст.167 КПК Українитимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

У відповідності до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.2ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України при розгляді питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

З системного аналізу вказаних норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З системного аналізу вказаних норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Так, у даному випадку клопотання містить виклад обставин з відповідним доказовим підтвердження того, що вилучене майно, яке за твердженням слідчого належить арештувати, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Частиною 11ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчим доведена необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1ст. 173 КПК України) в частині вилученого майна під час обшуку 02.03.2026, який проводився в рамках розслідування вказаного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку арешту майна з метоюзабезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку у випадку арешту майна з метою конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Тож, тимчасово вилучене 02.03.2026 року в ході обшуку майно, яке на думку слідчого судді відповідає критеріям ст. 98 КПК України, підлягає вилученню незалежно від приналежності його підозрюваному та (або) іншій особі.

Накладення арешту на майно необхідно в зв`язку з призначенням судових експертиз та збереження речових доказів, оскільки не накладення арешту на майно унеможливить проведення експертом відповідної експертизи та може призвести до знищення чи перетворення майна, у разі його повернення.

Як свідчать матеріали даного провадження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За наведених обставин слідчий суддя приходить до переконання, що матеріали клопотання переконливо свідчать про те, що майно, яке зазначене в клопотанні слідчого про накладення арешту, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, та в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

Таким чином, у клопотанні слідчого зазначені достатні на даній стадії кримінального провадження підстави вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії ( Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Згідно ч.1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Обмеження в одній із складових права власності на необмежений час (права розпорядження річчю), порушує на думку суду принцип правової визначеності та право власності володільця майна, яке гарантується ЦК України. Конституцією України, ст. 1 Протокола N 1 до Европейської Конвенції з прав людини.

На необхідність дотримання принципу правової визначеності вказував Европейський Суд у справі Кавка проти Польщі (Kawka v. Poland, рішення суду від 9 січня 2001 р. п. 49, зазначивши, що: "важливим є чітке визначення умов обмеження свободи відповідно до внутрішнього права, та щоб право як таке було передбачуваним у своєму застосуванні...." \

Слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси законного володільця майна, як обмеження права володіння.

Разом з тим на даному етапі досудового розслідування таке обмеження як заборона відчуження, перетворення або знищення вилученим автомобілем марки «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 09.12.2025 року належить ОСОБА_15 , мешк. АДРЕСА_5 ., та автомобілем марки «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 17.10.2020 року належить ОСОБА_16 , мешк. АДРЕСА_3 , з метою запобігання його пошкодженню, знищенню, перетворенню, відчуженню та застосування такого найменш обтяжливого способу арешту транспортного засобу буде необхідним та достатнім для збереження речового доказу і таке втручання в права та інтереси власника є виправданим, а заборона користування ним, із вилученням у володільця та залишенням у розпорядженні органу досудового розслідування, є надмірним і невиправданим обтяженням.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження суд не вбачає.

Приймаючи таке рішення, слідчим суддею враховано, що транспортні засоби оглянуто, а в даному клопотанні відсутні докази, які беззаперечно свідчать, що автомобілі, є засобом чи знаряддям вчинення злочину.

За таких обставин клопотання про накладення арешту на майно підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ч.2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задоволити частково.

Накласти арешт на:

- мобільний телефон марки «Nokia», мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S24», ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 , з мобільним номером НОМЕР_8 , мобільний телефон марки «Sigma», ІМЕІ 1: НОМЕР_9 , ІМЕІ 2: НОМЕР_10 , з мобільним номером НОМЕР_11 , пластикові картки з під мобільних номерів: «Lifecell НОМЕР_12 », «Lifecell НОМЕР_13 », № НОМЕР_14 та ICC: НОМЕР_15 , які упаковано в спец пакет PSP2348506;

- автомобіль марки «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 09.12.2025 року належить ОСОБА_15 , мешк. АДРЕСА_5 ;

- автомобіль марки «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_16 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 17.10.2020 року належить ОСОБА_16 , мешк. АДРЕСА_3 .

Автомобіль марки «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 09.12.2025 року належить ОСОБА_15 , мешк. АДРЕСА_5 та автомобіль марки «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_16 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 17.10.2020 року належить ОСОБА_16 , мешк. АДРЕСА_3 передати законному володільцю ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_16 , або їх уповноваженим представникам на відповідальне зберігання із позбавленням права на відчуження майна, до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку.

Попередити ОСОБА_12 та ОСОБА_16 про необхідність збереження арештованого майна та роз`яснити, що в разі вчинення незаконних дій щодо автомобіля, вони можуть нести кримінальну відповідальність за ст.388 КК України.

Ухвала виконується слідчим негайно.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого ОСОБА_5 .

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Копію ухвали невідкладно надати слідчому та володільцю арештованого майна.

На ухвалу слідчого судді відповідно до п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.395 КПК України може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, в порядку передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1