УХВАЛА

26 березня 2026 року

м. Київ

справа № 297/2189/23

провадження № 51-1134 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

У поданій скарзі прокурор порушує питання про перегляд оскаржуваного судового рішення у касаційному порядку.

Перевіривши скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.

Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Проте наведених положень процесуального закону прокурором не дотримано.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для їх скасування або зміни і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Оскаржуючи законність судових рішень прокурор вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не погоджується із оцінкою доказів здійсненою судом, що, з огляду на положення ст. 433 КПК, не може бути предметом перевірки судом касаційної інстанції.

Підставами для скасування судового рішення прокурор вказує пункти 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, разом із тим, взагалі не обґрунтовує неправильного застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, як це визначено ст. 413 КПК.

Вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, прокурор, по суті не погоджується з мотивами постановленого рішення, однак не зазначає, яких саме порушень припустився суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду, як і не вказує в чому полягає незаконність ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону були допущені цим судом, які вимоги апеляційної скарги залишились поза увагою цього суду.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити касаційну скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків.

На усунення недоліків, прокурору слід подати нову касаційну скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3