Справа № 215/1523/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року

Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000825 від 26.11.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 185, ч.ч. 1, 2 ст. 361 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 21.01.2026 підозрюваному ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 20.03.2026.

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_5 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід.

Потерпілі підтримали клопотання прокурора.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, ухвалу слідчого судді від 21.01.2026, вважає, що обвинуваченому ОСОБА_10 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, виходячи з наступного.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного (обвинуваченого); міцність його соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; постійного місця роботи, навчання; репутація, майновий стан підозрюваного (обвинуваченого); наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (обвинувачується) особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється (обвинувачується) особа.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених ст. 199 КПК України.

Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, на підставі наданих матеріалів враховує те, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, за які передбачені покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, враховує наявні ризики щодо особи обвинуваченого, який неодноразово засуджений та враховує, що він вчиняє злочини, коли в державі введено воєнний стан, а тому перебуваючи неізольованим від суспільства він може продовжити вчиняти аналогічні злочини, оскільки останній неодноразово вчиняв злочини проти власності, однак на шлях виправлення не став та скоїв нові умисні злочини і може переховуватися від суду.

Тобто, оскільки обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні строку його дії, та на які в своєму клопотанні посилається прокурор, не змінилися, суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, може переховуватися від суду, впливати на свідків і потерпілих, які можуть підлягати допиту в суді, чим перешкоджати кримінальному провадженню, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Тому, за результатами розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до вимог ст. 183 КПК України, суд вважає за доцільне, з урахуванням усіх обставин справи та особи обвинуваченого, не визначати йому розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 315 КПК України, суд

УХВАЛИЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів, тобто до 09 травня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Суддя