Справа №583/4917/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/731/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння
УХВАЛА

Іменем України

27 січня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 583/4917/24 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.12.2025 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу суду, оскільки підозра є необґрунтованою, ОСОБА_8 не вчиняв інкриміноване йому правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК, ризики зменшились і їх існування є недоведеним, а його підзахисний був незаконно затриманий 15.07.2024.

У Охтирському міськрайонному суді Сумської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286-1 КК, судовий розгляд якого по суті пред`явленого йому обвинувачення до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою ще не завершений, тому прокурором було подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке прокурор обґрунтував тим, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК ризики продовжують існувати і не зменшились.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.12.2025 клопотання прокурора задоволене і обвинуваченому ОСОБА_8 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти цим ризикам.

Апеляційна скарга, якщо інше не передбачено КПК, може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення (п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК).

Оскільки ухвала Охтирського міськрайонного суду Сумської області постановлена 26.12.2025, але її повний текст захисник отримав тільки 30.12.2025, а з апеляційною скаргою звернувся 02.01.2026, то процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали суду підлягає поновленню, оскільки цей процесуальний термін пропущений з поважних і об`єктивних причин.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, відповідно ч. 1-3 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194, глава 18 КПК).

Згідно ст. 177 (глава 18) КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Тобто, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес (рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції»).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК, і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку або іншого рішення по суті пред`явленого обвинувачення, тому колегія суддів не уповноважена надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту (висновку комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертиз, проведених за її зверненням), так і сторони обвинувачення щодо винуватості чи, навпаки, невинуватості ОСОБА_8 , вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність пред`явленого обвинувачення, належність, достовірність або достатність наявних доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення або судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків і необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання до закінчення судового розгляду по суті кримінального провадження.

Тобто, кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень слідчого судді, які ухвалені на стадії досудового розслідування кримінального провадження, а на стадії судового розгляду кримінального провадження, така обставина як «обґрунтована підозра» майже втрачає свою актуальність, так як при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який у свою чергу випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання щодо винуватості чи, навпаки, невинуватості обвинувачених, а намагання надати правову оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству, а висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Урахування тяжкості кримінального правопорушення має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_8 та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що він може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому «тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду, цей ризик не зменшився та є актуальним і на час апеляційного розгляду, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності цього кримінального правопорушення, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого, а ризик втечі має оцінюватись і у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (§58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»), тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Незважаючи на стадію судового розгляду є таким, що не зменшився з часом та продовжує реально існувати й ризик незаконного впливу на потерпілу особу та свідків в даному кримінальному проваджені, оскільки обвинувачений мешкає в одному населеному пункті разом з ними та може спробувати чинити тиск на останніх.

Хоч обвинувачений ОСОБА_8 і тривалий час знаходиться під вартою, але доводи апеляційної скарги захисника з цього приводу колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 1, 6 ст. 22 КПК). При цьому суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно (ч. 1 ст. 23 КПК).

Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, якими вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (ч. 1, 3 ст. 28 КПК), а тому затримка у судовому розгляді обвинувального акту відносно ОСОБА_8 в розумні строки викликана об`єктивними чинниками, а саме складністю кримінального провадження, необхідністю дослідження значного обсягу доказів, у тому числі і доказів сторони захисту, тощо.

Зокрема, «зважаючи на складність справи, а також на обрану стороною захисту тактику допиту великої кількості свідків, установлено відсутність факту порушення розумних строків навіть у випадку тривалості процедур понад 8 років» (рішення ЄСПЛ від 22.05.1998 в справі «Хозе проти Нідерландів»), а «розумність тривалості провадження має оцінюватись у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника і відповідних органів; вимоги оперативності розгляду кримінальних проваджень у справах, за якими підсудний тримається під вартою, ґрунтуються на підвищених вимогах до розумного строку розгляду; з урахуванням обставин справи тривалість судового розгляду навіть понад 5 років 2 місяці не визнано надмірним для розгляду складної справи» (рішення ЄСПЛ у справі «Рінгайзен проти Австрії»), тому у разі значної складності кримінальне провадження може тривати протягом значного періоду часу і це не буде порушенням розумних строків.

Переглядаючи в апеляційній інстанції питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, а доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, яким неможливо було б запобігти шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, вважає необґрунтованими, оскільки при вирішенні питання про продовження найсуворішого запобіжного заходу дається оцінка сукупності усіх фактичних обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій та їх актуальності, а не факту конкретного їх вчинення.

Необхідно наголосити, що запобіжний захід застосовується і продовжується виключно з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченою особою та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, в даному випадку, суд першої інстанції зробив висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Твердження сторони захисту про незаконність затримання ОСОБА_8 також задоволенню не підлягають, так як вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даного кримінального провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлені.

Оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422-1 КПК України,

постановила:

Поновити захиснику ОСОБА_11 строк на апеляційне оскарження ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.12.2025.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.12.2025 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4