Cправа №991/309/26
Провадження №11-сс/991/144/26
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

підозрюваного ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 15 січня 2026 року про арешт майна,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду (далі - ВАКС) від 15.01.2026 клопотання детектива задоволено частково. Накладено арешт на грошові кошти у межах загальної суми 90 669 096,00 грн або в іншій валюті в еквіваленті до вказаної суми (станом на день виконання ухвали слідчого судді), шляхом заборони видаткових операцій, що зберігаються на банківських рахунках ОСОБА_5 , відкритих у:

1)АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (): НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ;

2)АТ «Райффайзен Банк» (): НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 ;

3)ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕВО» (): НОМЕР_12 ;

4)АТ «ОТП БАНК» (): НОМЕР_13 , НОМЕР_14 ;

5)ОВ «НоваПей» (): НОМЕР_15 ;

6)АТ «КБ ГЛОБУС» (): НОМЕР_16 ;

7)АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (): НОМЕР_17 , НОМЕР_18 .

Захисником підозрюваного ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу на вищезазначену ухвалу, у якій посилається на такі обставини.

Слідчим суддею не наведено посилань на докази та обставини, з яких він дійшов висновку про наявність події кримінального правопорушення, причетність до нього і роль у ньому ОСОБА_5 , оскільки сама по собі пред`явлена підозра, без належного її аналізу судом на стадії прийняття рішення про обмеження майнових прав особи, не може бути самодостатнім необхідним доказом, що вказує на неповноту судового розгляду.

Слідчим суддею не наведено доказів на підтвердження збитків державному бюджету у сумі 90 669 096,00 грн.

Вищевказане свідчить про недотримання слідчим суддею стандарту обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

Приймаючи рішення про накладення арешту на кошти на рахунках ОСОБА_5 для забезпечення конфіскації як додаткового покарання, слідчим суддею виведно межу обсягу майна (коштів) що підлягають обтяженню, а саме - 90 669 096 грн, який безпідставно вважав розміром встановленого збитку. При цьому, наявними в ЄДРСР ухвалами ВАКС № 991/1376/24 від 04.03.2024, № 991/12713/24 від 25.11.2025, № 991/13597/24 від 20.01.2025, постановленими у кримінальному провадженні № 0000600, встановлено повернення ТОВ «Захист та Охорона Сервіс», на рахунок Держспецзв`язку коштів за додатковими угодами на значні суми, в тому числі 151296813,76 грн, що спростовує вищенаведене і не підкріплене доказами твердження слідчого судді про «встановлення досудовим розслідуванням збитку у сумі 9066 096,00 грн».

Накладення арешту на кошти ОСОБА_5 призводить до надмірного і безпідставного обтяження майна підозрюваного, створює надмірний фінансовий тиск та позбавляє його можливості розпоряджатись коштами для забезпечення власного існування, здійснення потреб своєї родини - дружини та неповнолітньої доньки, оскільки в межах справи № 991/11137/25 з аналогічних підстав накладено арешт на майно ОСОБА_5 та його дружини.

За таких обставин ухвала про накладення арешту на майно постановлена на основі припущень, без проведення повного та всебічного дослідження і аналізу доказів, при неповному з`ясуванні обставин справи, що є істотним порушенням норм процесуального законодавства, яке призвело до невиправданого і надмірного порушення права власності, гарантованого у ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді ВАКС від 15.01.2026 і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива про арешт коштів ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000600.

Прокурор САП ОСОБА_8 у запереченнях на апеляційну скаргу зазначає таке.

Арешт грошових коштів підозрюваного ОСОБА_5 обумовлюється можливим 1) застосуванням до підозрюваного покарання у виді конфіскації майна, при чому слід брати до уваги обов`язковість такого додаткового виду покарання, а також 2) можливим поданням до підозрюваного ОСОБА_5 цивільного позову.

Доводи про не відображення слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі посилання на докази, які доводять подію злочину та розмір завданих збитків є голослівними, оскільки до матеріалів клопотання детективом додано копію повідомлення про підозру ОСОБА_5 , а також судові експертизи, які підтверджують завдання підозрюваним майнової шкоди.

Вказані документи є належними і достатніми для накладення арешту на підставах які зазначені у клопотання та ухвалі слідчого судді.

Згідно відомостей з банківських установ арешт на кошти ОСОБА_5 у межах суми 90 669096,00 грн було накладено на такі належні йому кошти: на поточному рахунок в ПАТ «Універсал банк» у сумі 200 грн.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу про арешт майна у виді коштів розміщених на належних йому банківських рахунках в межах суми 90 669 096,00 грн.

У судове засідання прокурор САП не прибув.

У матеріалах справи міститься заява прокурора, у якій просить апеляційний розгляд проводити за його відсутності.

Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибув, про поважність причин неприбуття суд не повідомив.

Згідно із ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. А тому апеляційна скарга розглядається без участі вказаної особи.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 , його захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали вимоги поданої апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_5 , його захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді в межах поданої апеляційної скарги.

У вказаному кримінальному провадженні встановлено такі обставини.

Детективами Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000600 від 01.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст.191, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст.368, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження 28.10.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, зокрема у пособництві в розтраті бюджетних коштів в особливо великому розмірі, за попередньою змовою групою осіб, шляхом зловживання своїм службовим становищем, в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді ВАКС від 31.10.2025, яку залишено без змін ухвалою Апеляційної палати ВАКС, накладено арешт у вигляді заборони відчуження та розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_5 : нежитлове приміщення, LXXI (43), загальною площею 4 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Накладено арешт у вигляді заборони відчуження та розпорядження на майно ОСОБА_10 , що належить підозрюваному ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності: 1/4 частину квартири, загальною площею 38.7, кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Детективом НАБУ подано клопотання до ВАКС про арешт грошових коштів у межах загальної суми 90669096,00 грн або іншій валюті в еквіваленті до вказаної суми (станом на день виконання ухвали слідчого судді), шляхом заборони видаткових операцій, що зберігаються на банківських рахунках ОСОБА_5 .

Частково задовольняючи клопотання детектива про арешт майна, слідчий суддя дійшов таких висновків: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінальних правопорушень такого ступеня тяжкості (особливо тяжкі злочини), що є підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна; наявна сукупність достатніх підстав та розумних підозр вважати, що грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_5 , є предметом можливої конфіскації майна як виду покарання; з урахуванням встановленого досудовим розслідуванням розміру збитків державному бюджету в сумі 90 669 096,00 грн, накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_5 , забезпечує потреби досудового розслідування та водночас відповідає принципу пропорційності, оскільки є співмірним із завданими збитками та не створює надмірного втручання у майнові права підозрюваного.

Висновки слідчого судді відповідають вимогам закону та обставинам кримінального провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 132 КПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, можливої конфіскації майна.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з п. п. 1, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, однією із обов`язкових умов, яку повинен врахувати слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна, є наявність обґрунтованої підозри.

Поняття обґрунтованої підозри та чіткі критерії її оцінки у національному законодавстві не визначені, однак воно висвітлене у практиці Європейського суду з прав людини (далі -ЄСПЛ), що підлягає застосуванню українськими судами.

Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях під обґрунтованою підозрою розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що необхідні для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі.

Термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011).

Від фактів, які є причиною виникнення підозри не вимагається такого ж рівня переконливості, як від тих, що є необхідними для висунення обвинувачення чи обґрунтування обвинувального вироку. Крім того, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» є найнижчим стандартом доказування в кримінальному процесі та не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення та не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

Інакше кажучи, обмеження права на свободу та особисту недоторканність може мати місце лише за наявності обґрунтованої підозри, самого лише добросовісного суб`єктивного переконання (bona fide) недостатньо.

Отже, оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у повідомленні про підозру обставин, слідчий суддя повинен керуватись стандартом доказування «обґрунтована підозра», який є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», що застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Так, за версією органу досудового розслідування приблизно у лютому?квітні 2023 року (але не пізніше 06.04.2023) у начальника Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України ОСОБА_11 , який: (1) достовірно знав про прийняття Порядку реалізації експериментального проекту щодо здійснення оборонних закупівель безпілотних систем вітчизняного виробництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2023 № 256, яким Адміністрація Держспецзв`язку та уповноважені нею служби державного замовника фактично визначені учасниками експериментального проєкту щодо здійснення оборонних закупівель безпілотних систем; (2) був обізнаний про виділення до Загального фонду Адміністрації Держспецзв`язку 30 млрд грн зі значенням «Здійснення заходів із забезпечення спеціальною технікою та обладнанням» (у т.ч. безпілотних систем); (3) усвідомлював, що очолюваний ним Департамент виконує функцію служби державного замовника у сфері оборони на здійснення закупівель та укладання державних контрактів (договорів) на закупівлю товарів, робіт і послуг оборонного призначення, в тому числі безпілотних систем (безпілотних авіаційних комплексів, безпілотних літальних апаратів тощо); (4) розумів, що йому, як керівнику ДЗ Держспецзв`язку, безпосередньо підпорядковане Управління розвитку та експлуатації безпілотних авіаційних систем, працівники якого є відповідальними за комунікацію з представниками постачальників безпілотних авіаційних систем, - виник умисел на розтрату грошових коштів, виділених на здійснення заходів із забезпечення Сил оборони України спеціальною технікою та обладнанням, шляхом укладення договорів на закупівлю Держспецзв`язку БПЛА за завищеною вартістю із залученням суб`єктів господарювання, підконтрольних ОСОБА_12 .

У зв`язку із цим, у вказаний проміжок часу ОСОБА_11 вступив у злочинну змову з ОСОБА_12 та спільно з ним розробив план злочинної діяльності, спрямованої на розтрату бюджетних коштів в особливо великому розмірі, шляхом зловживання службовим становищем, в умовах воєнного стану.

У подальшому, у квітні 2023 року (але не пізніше 19.04.2023) для реалізації злочинного умислу ОСОБА_11 залучив як співучасника заступника начальника Департаменту - начальника Управління розвитку та експлуатації безпілотних авіаційних систем ДЗ Держспецзв`язку ОСОБА_13 , а ОСОБА_12 - фактичного фінансового директора контрольованої ОСОБА_12 групи суб`єктів господарювання ОСОБА_5 .

У свою чергу, ОСОБА_5 : (1) знаючи, що він є фактичним фінансовим директором низки юридичних осіб та фізичних осіб?підприємців, у тому числі нерезидентів, підконтрольних ОСОБА_12 ; (2) будучи наділений ОСОБА_12 та ОСОБА_14 фактичними повноваженнями щодо організації та контролю над діяльністю підпорядкованих йому осіб, що здійснювали безпосереднє управління фінансово?господарськими операціями підконтрольних ОСОБА_12 суб`єктів господарювання; (3) розуміючи, що він особисто і підпорядковані йому працівники підпорядкованих ОСОБА_12 структур мають глибокий досвід у сфері бухгалтерського обліку, фінансових операцій, поставки товарів (робіт, послуг) широкого профілю, у тому числі і з проведенням експортно?імпортних операцій; (4) усвідомлюючи наявність у себе особистих зв`язків серед осіб, які здійснюють надання послуг у сфері фінансового обігу, брокерських послуг тощо та можливість успішного використання таких зв`язків під час реалізації злочину; (5) володіючи знаннями, досвідом та зв`язками у сфері діяльності Держспецзв`язку, - погодився на пропозицію ОСОБА_12 та вступив у злочинну змову, спрямовану на розтрату бюджетних коштів в особливо великому розмірі, шляхом зловживання службовим становищем, в умовах воєнного стану.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що за казаних вище обставин, на даній стадії досудового розслідування достатньо фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_5 міг вчинити інкримінований йому злочин.

При цьому, у апеляційній скарзі стороною захисту не наведено жодних доводів на спростування висновку слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, а тому неспроможним є посилання у апеляційній скарзі захисника на відсутність доказів і обставин, за яких слідчий суддя дійшов висновку про наявність події кримінального правопорушення, причетність до нього і роль у ньому ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Згідно з висновком експерта від 20.10.2025 № 2433-25, розрахунок економічного показника майнової шкоди (збитків), а саме різниця між вартістю безпілотних авіаційних комплексів DJI Mavic 3 у кількості 400 одиниць, поставлених та оплачених за Договором від 19.05.2023 179-10 про закупівлю товару за державні кошти, укладеним між ТОВ «Захист та Охорона Сервіс» і Департаментом забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, та вартістю аналогічної кількості безпілотних авіаційних комплексів за цінами, визначеними у висновку експертів від 01.07.2025 № 263/1/25, на дати фактичного постачання товару склала 21 824 164, 00 грн.

Крім цього, відповідно до висновку експерта від 21.10.2025 № 2434-25, розрахунок економічного показника майнової шкоди (збитків), а саме різниця між вартістю безпілотних літальних апаратів (квадрокоптерів) Autel EVO MAX 4Т у кількості 1 300 одиниць, поставлених та оплачених за Договором від 05.09.2023 № 363-10 про закупівлю товару за державні кошти, укладеним між ТОВ «Захист та Охорона Сервіс» і Департаментом забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, та вартістю аналогічної кількості безпілотних літальних апаратів (квадрокоптерів) за цінами, визначеними у висновку експертів від 01.07.2025 № 262/1/25, на дати фактичного постачання товару склала 68 844 932,00 грн.

Станом на момент звернення з відповідним клопотанням загальний збиток, встановлений досудовим розслідуванням, становить 90 669 096,00 грн.

А тому, колегія суддів вважає безпідставним твердження сторони захисту щодо не підтвердження збитків, завданих державному бюджету, у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).

На виконання вимог положень ст. 171 КПК України в обґрунтування свого клопотання про арешт майна детективом НАБУ до клопотання долучено докази, які досліджені слідчим суддею під час судового розгляду, та на підставі яких постановлено ухвалу про часткове задоволення вказаного клопотання.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що слідчим суддею ухвалено обґрунтоване та вмотивоване рішення, а стороною захисту не наведено переконливих доводів на спростування вказаного висновку.

Твердження в апеляційній скарзі про встановлення ухвалами ВАКС повернення ТОВ «Захист та Охорона Сервіс» на рахунок Держспецзв`язку коштів за додатковими угодами на значні суми, в тому числі 151 296 813,76 грн, що спростовують висновок слідчого судді про «встановлення досудовим розслідуванням збитку у сумі 90 669 096,00 грн» колегія суддів вважає помилковим, оскільки сам факт повернення грошових коштів ТОВ «Захист та Охорона Сервіс» на рахунок Держспецзв`язку не спростовує факт завдання збитків державному бюджету внаслідок імовірного вчинення злочину серед інших ОСОБА_5 .

Із положень ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції вбачається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу в права осіб повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (п.69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1982 у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції»). Тобто повинне існувати обґрунтоване співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

У випадку визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, та ухвалення обвинувального вироку з призначенням покарання, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, враховуючи обставини вчиненого злочину, розмір збитків державному бюджету, слід визнати, що арешт майна, яке перебуває у власності ОСОБА_5 забезпечує справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, відповідає принципу розумності, є співрозмірним, виходячи із завдань кримінального провадження, і не покладає індивідуальний та надмірний тягар на власника.

А тому неспроможним є твердження сторони захисту, що накладення арешту на кошти, які розміщені на банківських рахунках, враховуючи накладений арешт на майно підозрюваного та його дружини у справі № 991/11137/25 з аналогічних підстав, є обтяжливим та створює фінансовий тиск на підозрюваного та його родину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на майно з дотриманням приписів ст. ст. 170-173 КПК України, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 15 січня 2026 року - без змін.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3