Справа № 139/142/25
Провадження № 1-кп/139/20/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року селище Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_2 від 23.02.2026 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України,

УСТАНОВИВ:

21.10.2025 з Вінницького апеляційного суду до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області надійшов на новий судовий розгляд обвинувальний акт з матеріалами кримінального провадження, внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08.01.2025 за № 0000018 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України.

Ухвалою від 23.10.2025 (а. с. 187 том 2) у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 04.11.2025.

Ухвалою від 04.11.2025 (а. с. 209 - 211 том 2) завершено підготовку справи до судового розгляду та призначене засідання з її розгляду по суті.

23.02.2026 до суду надійшло клопотання прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_2 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а. с. 71 - 73 том 3), у якому він просить суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки його строк закінчується. У клопотанні зазначив, що 10.01.2025 ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області щодо ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 діб, який в подальшому продовжувався ухвалами Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 06.03.2025, 29.04.2025, 18.06.2025 - до 18.08.2025. Вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 11.08.2025 запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01.10.2025 призначено новий розгляд кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 продовжено на 60 діб, але не довше, аніж до початку судового розгляду у суді першої інстанції. Ухвалами від 04.11.2025 та 30.12.2025 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 продовжено на 60 діб до 00 год. 00 хв. 28.02.2026. Прокурор вважає, що на сьогоднішній день не відпали та продовжують існувати ризики, зазначені у ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (у тексті - КПК України), які існували на час розгляду клопотань про обрання і неодноразового продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Вказані ризики не зменшилися та є достатніми для переконання, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів (особисте зобов`язання, домашній арешт, застава) не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Жодна особа, яка заслуговує на довіру, не надала письмового зобов`язання про те, що вона поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і за необхідності доставити його в суд на першу про те вимогу. Отже, є достатні підстави для продовження застосованого до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 , позицію якого підтримав обвинувачений, не погодився з доводами прокурора та заперечив проти задоволення клопотання останнього про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що: 1) ризики є надуманими та безпідставними, оскільки ОСОБА_3 ніколи раніше не перебував у розшуку, не притягувався до кримінальної відповідальності, не переховувався від органів досудового розслідування та суду, не перешкоджав, а лише сприяв органам досудового розслідування, надавав їм показання про всі відомі йому обставини даного кримінального провадження; ніколи не впливав на жодну особу з метою отримання вигідних для себе показань; має постійне місце проживання, тісні соціальні зв`язки та позитивні відгуки односельчан; не має паспорта громадянина України для виїзду за кордон і не бажає залишати місце свого проживання; 2) обвинувачений хворіє, тому потребує кваліфікованої медичної допомоги, але у зв`язку з перебуванням під вартою не може її отримати; 3) сторона обвинувачення протягом розгляду судом справи з березня 2025 року не довела вини ОСОБА_3 ; 4) обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, дасть йому можливість бути присутнім в залі суду, а не брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. У зв`язку з цим просить суд не продовжувати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, замінивши його цілодобовим домашнім арештом з застосуванням електронного засобу контролю. Повідомив суд, що у такому разі забезпечити матеріально обвинуваченого ОСОБА_3 та його участь у розгляді справи може ОСОБА_6 , який у судовому засіданні це підтвердив.

Прокурор ОСОБА_2 заперечив аргументи адвоката ОСОБА_4 , зазначивши, що саме із-за того, що обвинувачений та свідки проживають в одному селі, і вони судом не допитані, обвинувачений може на них впливати. Також зазначив, що оскільки ОСОБА_3 досяг шістдесятирічного віку і проживає на прикордонній з Республікою Молдова території, то може безперешкодно перетнути державний кордон України. А враховуючи, що він не має сім`ї, родини та тісних соціальних зв`язків, може легко змінити своє місце проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 в справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», у якій зазначено, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення. А згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Суд звертає увагу, що при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

На думку суду відомості, що містяться в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у їх сукупності з обвинувальним актом, доданими до нього матеріалами досудового розслідування і судового розгляду дають підстави вважати, що ймовірна причетність ОСОБА_3 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованою.

Ризиком переховування ОСОБА_3 від суду є те, що він проживає один, у нього немає сім`ї та родини і відсутні міцні соціальних зв`язки, адже жодна особа до цього часу не погодилась взяти його на поруки; він не працює, не має постійних джерел для існування; обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а тому усвідомлюючи можливість його призначення за вчинене кримінальне правопорушення, він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, проживаючи на прикордонній з Республікою Молдова території, будучи особою, яка досягла шістдесятирічного віку, ОСОБА_3 може безперешкодно перетнути державний кордон України та переховуватись від суду на території іншої держави.

Також наявний ризик незаконного впливу ОСОБА_3 на свідків, з якими він проживає в одному селі і знає їх особисто, а тому може здійснювати незаконний вплив на них з метою примусити до зміни показань, надання неправдивих показань або відмови від їх надання, щоб уникнути кримінальної відповідальності.

За таких підстав суд вважає, що з урахуванням в сукупності клопотання прокурора, обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та матеріалів кримінального провадження, прокурор довів наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо задоволення клопотання суд враховує, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним прокурором під час розгляду клопотання ризикам, а тому переконується в доцільності його задоволення та застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Незважаючи на те, що захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою з мотивів, зазначених вище, доказів на підтвердження цих обставин суду не надав, як і не надав будь-яких доказів, які спростовують вказані ризики. Також суду не надав доказів про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , який навпаки повідомив, що в даний час стан його здоров`я покращився.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

До того ж перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою не можна визнати таким, що є свавільним або таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності. Продовжуючи тримання під вартою, суд має право застосувати таке обмеження права на свободу як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, беручи до уваги, що на даний час ризики, які були підставою для обрання і неодноразового продовження йому запобіжного заходу не втратили своєї актуальності та виправдовують подальше застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, приймаючи до уваги, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, у зв`язку з чим обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 60 днів без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 371, 372, 395 КПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_2 від 25 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 утримувати під вартою до 00 годин 00 хвилин 25 квітня 2026 року.

Копію ухвали надіслати учасникам провадження і державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» (Вінницька обл., Вінницький р-н, м. Вінниця, вул. Брацлавська, буд. 2) для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_7