ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1015/26 Справа № 243/3192/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Кривому Розі в режимі відеоконференції в порядку спеціального провадження (inabsentia) кримінальне провадження, внесене в ЄРДР № 0003196 від 30.08.2023 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 111 КК Україниу виді дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності;

- за ч. 2 ст. 111 КК Україниу виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності;

- за ч. 7 ст. 111-1 КК Україниу виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на п`ятнадцять років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді п`ятнадцяти років позбавлення воліз позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на п`ятнадцять років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності, -

в с т а н о в и л а :

вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2025 року ОСОБА_8 визнано винним, в тому, що Указом Президента України від 24.04.2012 р. № 286/2012 ОСОБА_8 призначено на посаду судді Калінінського районного суду міста Горлівки Донецької області строком на 5 років. На підставі ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ОСОБА_8 , як професійний суддя, зобов`язаний реалізовувати судову владу в Україні.

Водночас громадянин України ОСОБА_8 , будучи діючим суддею Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області, в порушення вимог ст. ст. 1, 2, 17, 65, 124-129-1, 132, 133 Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» своїми умисними діями, які виразились в державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній безпеці України, надання іноземній державі російській федерації (далі рф) допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинив злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 р. схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 р. вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Статтями 124, 125, 128 Конституції України передбачено, що делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається. Призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. ст. 17, 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади рф та службових осіб з числа керівництва збройних сил рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і збройних сил рф як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам рф, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту рф на території України в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та збройних сил рф вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та рф, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території рф службові особи генерального штабу збройних сил рф (далі гшзсрф), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб збройних сил рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей рф, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестуючого потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника генерального штабу збройних сил рф ОСОБА_9 перед академією військових наук рф з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву «доктрина Герасимова», де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестуючого потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.

У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами рф і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості рф на світовій арені, представники влади та збройних сил рф, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів рф здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян рф і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до колишнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополя та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та збройних сил рф серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту російської федерації, що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ збройних сил рф поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.

Також представниками влади і збройних сил рф вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.

У березні-квітні 2014 року в населених пунктах Луганської та Донецької областей розпочалася збройна агресія рф шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України, 11.05.2014 р. проведено незаконний референдум з питання «О поддержке акта о государственной независимости Донецкой Народной Республики», за результатами якого 12.05.2014 р. проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецкая Народная Республіка» (далі - «ДНР»).

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних об`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань рф, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 р. № 2268-VIII, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 р. № 254-VIII та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16.09.2014 р. № 1680-VII визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України, бюджетні установи України, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 595, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Резолюцією ПАРЄ № 2133 (2016) від 12.10.2016 р. «Засоби правового захисту від порушень прав людини на українських територіях, що знаходяться поза контролем української влади» визнано, що «ДНР» створена та підтримується, а також перебуває під ефективним контролем рф. При цьому, вона не має жодної легітимності ані за правом України, ані за міжнародним правом.

До складу «ДНР» увійшли громадяни України та рф, а також представники ряду злочинних громадських організацій, зокрема «Народное ополчение Донбасса», «Оплот» тощо. На території окупованої частини Донецької області учасники даного псевдодержавного утворення займаються залякуванням населення, вбивством громадян, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування та інших тяжких та особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.

Основним напрямом діяльності «ДНР» є насильницька зміна і повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території і державного кордону України у спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, шляхом створення незаконного державного утворення «ДНР» яке фактично повністю підконтрольне рф.

Постановою незаконно утвореного органу «Совета Министров Донецкой Народной Республики» від 22.10.2014 р. № 40-1 «О создании судебной системы» визначено, що «...судебная система Донецкой Народной Республики состоит из Верховного Суда, городских и районных судово бщей юрисдикции, военных судов, арбитражного суда», які підпорядковуються керівникам «ДНР».

Постановою незаконно утвореного органу «Совета Министров Донецкой Народной Республики» від 22.10.2014 р. № 40-2 «О судебнойсистеме» затверджено тимчасове положення про судову систему, відповідно до якого визначено структуру та повноваження судів терористичної організації «ДНР».

Указом так званого «Главы Верховного Суда Донецкой Народной Республики» від 22.02.2016 р. № 45-од затверджено «Административный регламент Верховного Суда Донецкой Народной Республики», в якому врегульовано склад «Верховного Суда Донецкой Народной Республики», повноваження голови та його заступників, порядок роботи тощо.

Зазначені незаконні нормативно-правові акти псевдодержавного утворення «ДНР» прийнято всупереч чинного законодавства України, вони є протиправними й такими, що суперечать основоположним принципам Конституції України та іншим законодавчим актам України.

У свою чергу громадянин України ОСОБА_8 , будучи представником влади, діючим суддею Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області, маючи достатній рівень юридичної освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів активної підривної діяльності рф проти України шляхом окупації частини Донецької області, розуміючи, що видані представниками створеного за підтримки та під контролем рф незаконного державного утворення «ДНР» нормативно-правові акти є незаконними, оскільки явно прийняті всупереч Конституції України та чинного законодавства України, після захоплення м. Горлівки членами незаконного державного утворення «ДНР», у липні 2014 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено), діючи умисно, добровільно залишився на тимчасово окупованій території Донецької області, а саме у м. Горлівка.

Надалі, діючий суддя Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області, громадянин України ОСОБА_8 , діючи умисно, з власної ініціативи вирішив надавати допомогу рф та створеному за підтримки та під контролем рф незаконному державному утворенню «ДНР» у проведенні підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України, тобто вчинити державну зраду.

Після захоплення частини Донецької області, в тому числі м. Горлівки, членами незаконного державного утворення «ДНР», розуміючи протиправний характер своїх дій, підтримуючи ідеї, мету створення та діяльності незаконного державного утворення «ДНР», в умовах окупації частини території області, ОСОБА_8 , керуючись власними переконаннями та будучи обізнаним щодо протиправної діяльності незаконного державного утворення «ДНР», у період з липня 2014 року по січень 2015 року (більш точна дата органом досудового розслідування не встановлена), на непідконтрольній Україні частині території Донецької області (більш точне місце органом досудового розслідування не встановлено) зустрівся з невстановленими досудовим розслідуванням представниками незаконного державного утворення «ДНР».

Під час вказаної зустрічі ОСОБА_8 добровільно надав згоду представникам незаконного державного утворення «ДНР» на вступ до вказаної організації (утворення).

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований навчинення державної зради, ОСОБА_8 на підставі указу «Главы Донецкой Народной Республики» від 09.01.2015 р. № 2 був призначений на посаду «судьи Центрально-Городского межрайонного суда г. Горловки Донецкой Народной Республики»,та почав здійснювати правосуддя від імені незаконного державного утворення «ДНР», протиправно приймати судові рішення, тим самим сприяти представникам рф у проведенні підривної діяльності проти України.

Реалізуючи свійзлочинний умисел на вчинення державної зради, ОСОБА_8 , обіймаючи посаду «судьи Центрально-Городского межрайонного суда г. Горловки Донецкой Народной Республики», у приміщенні так званого «Центрально-Городского межрайонного суда г. Горловки Донецкой Народной Республики», розташованого за адресою: Донецька область, м. Горлівка, проспект Леніна, буд. 1, використовуючи матеріально-технічну базу суду, власні теоретичні знання і практичні навички, діючи відповідно до прийнятих керівництвом окупаційної адміністрації незаконного державного утворення «ДНР» нормативно-правових актів, здійснював правосуддя як суддя вказаного суду на тимчасово окупованій території України, чим вчиняв умисні дії, спрямовані на спричинення шкоди суверенітетові та територіальній цілісності, які виразились у наданні допомоги представникам незаконного державного утворення «ДНР» та рф у проведенні підривної діяльності проти України та продовженні окупації її частини.

Вказану протиправну діяльність громадянин України ОСОБА_8 продовжував здійснювати до 07.03.2022 р., тобто до набуття чинності Закону України від 03.03.2022 р. № 2113-ІХ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за злочини проти основ національної безпеки України в умовах дії режиму воєнного стану», яким встановлено відповідальність за державну зраду вчинену в умовах воєнного стану.

Також, з 07.03.2022 р. ОСОБА_8 , діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній безпеці України, надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, діючи в умовах воєнного стану, продовжив виконувати обов`язки судді так званого «Центрально-Городского межрайонного суда г. Горловки Донецкой Народной Республики».

В подальшому, 30.09.2022 р. президент рф та голови так званих «ДНР», «ЛНР», тимчасово окупованих частин Запорізької та Херсонської областей підписали нелегітимні договори про входження вказаних тимчасово окупованих території України до складу рф.

Суддя так званого «Центрально-Городского межрайонного суда г. Горловки Донецкой Народной Республики» ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинній намір, спрямований на вчинення державної зради, в умовах окупації частини території Донецької області, а саме м. Горлівки, керуючись власними переконаннями та усвідомлюючи незаконність так званого включення території незаконного державного утворення «ДНР» до складу рф, у період з жовтня 2022 року по серпень 2023 року (більш точна дата органом досудового розслідування не встановлена), у невстановленому органом досудового розслідування місці, зустрівся з невстановленими досудовим розслідуванням представниками незаконного державного утворення «ДНР» та рф.

Під час вказаної зустрічі ОСОБА_8 добровільно надав згоду представникам незаконного державного утворення «ДНР» та рф на його участь в судових органах рф.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради, ОСОБА_8 на підставі указу президента рф № 607 від 14.08.2023 р. призначений на посаду «судьи Горловского городского суда Донецкой Народной Республики» строком на 6 років.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на вчинення державної зради, ОСОБА_8 будучи на посаді «судьи Горловского городского суда Донецкой Народной Республики», у приміщенні вказаного суду розташованого за адресою: Донецька область, м. Горлівка, проспект Леніна, буд. 1, використовуючи матеріально-технічну базу суду, власні теоретичні знання і практичні навички, діючи відповідно до прийнятих керівництвом окупаційної адміністрації незаконного державного утворення «ДНР» та рф нормативно-правових актів, здійснював правосуддя як суддя вказаного суду на тимчасово окупованій території України, чим вчиняв умисні дії, спрямовані на спричинення шкоди суверенітетові та територіальній цілісності, які виразились у наданні допомоги представникам незаконного державного утворення «ДНР» та рф у проведенні підривної діяльності проти України та продовженні окупації її частини.

Із вказаним вироком суду не погодилась захисник адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції формально підійшов до сповіщення обвинувачення, обмежившись тільки публікаціями на сайті Генеральної прокуратури та в Урядовому кур`єрі, оскільки загально відомо, що між сторонами збройного конфлікту відсутні інформаційні зв`язки. Поряд з цим, вважає, що внаслідок непоінформованості обвинуваченого про кримінальне переслідування порушено його право на вільний вибір захисника, обраного на власний розсуд.

Зауважує, що поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_8 звертався з заявою про звільнення з посади судді Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області за власним бажанням, ще до подій 24 лютого 2022 року повномасштабного вторгнення рф та внесення відповідних змін до ст. 111 Кримінального кодексу України. Матеріали справи не містять інформації, що до відома ОСОБА_8 було доведено, що Ухвалою Вищої Ради Правосуддя № 524/0 від 16.03.2017 р. його заява була залишена без розгляду. Як вбачається з досліджених документів, у 2019 році ОСОБА_8 отримав громадянство рф, що доводить, що він не є суб`єктом інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Вказує, що у судовому засіданні не було досліджено жодного доказу, який би доводив, що ОСОБА_8 добровільно погодився на призначення його на посаду судді, чи взагалі таке призначення було здійснено, чи було обіймання даної посади наслідком шантажу, фізичного чи психологічного впливу на обвинуваченого, оскільки ця інформація є вирішальною, тому що, не з`ясувавши їх у сукупності з фактичними даними та за відсутністю пояснень самого ОСОБА_8 не можна дійти обґрунтованого висновку про наявність у діях підзахисного складу злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 УК України. Але на ці істотні обставини суд уваги не звернув, належної оцінки їм не надав та безпідставно зробив висновки про наявність злочинного умислу у ОСОБА_8 на призначення його на посаду судді до незаконного судового органу на тимчасово окупованій території.

Обвинуваченого ОСОБА_8 повідомлено про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги з дотриманням правил, передбачених ч. 8 ст. 135 та ст. 323 КПК України, зокрема шляхом надсилання повідомлення захиснику та шляхом публікацій повідомлення про виклик до суду в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр»), а також шляхом розміщення повісток про виклик до суду на веб-сайті Дніпровського апеляційного суду.

Обвинувачений ОСОБА_8 до суду не з`явився, заяв чи клопотань не надіслав, у зв`язку з чим судовий розгляд у даному кримінальному провадженні здійснюється за відсутності обвинуваченого (inabsentia) з обов`язковою участю захисника, яка складала, підписувала та подавала апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_8 , здійснює повне представництво інтересів останнього, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності ОСОБА_8 .

Вислухавши доповідь судді-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , яка наполягала на задоволенні своїх апеляційних вимог та просила кримінальне провадження закрити через недоведеність вини ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_6 , який заперечував щодо апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 , вважав, що вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогамист. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, та кваліфікацію його дій за цими нормами кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань, допитаних в судовому засіданні свідків та письмових доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_10 , яка показала, що з 2007 року працювала в Калінінському суді м. Горлівка на посаді судді. У 2012 році до їхнього суду прийшов працювати ОСОБА_8 . У липні 2014 року, після того, як м. Горлівка було окуповано, вона виїхала та більше не поверталася. Наскільки їй відомо ОСОБА_8 з ОСОБА_11 не виїхав, документи на переведення на підконтрольну територію України не подавав. Слідчий їй пред`явив відеозапис, на якому вона побачила ОСОБА_8 . Останній раз його бачила у липні 2014 року у приміщенні Калінінського районного суду м. Горлівки.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні в суді першої інстанції показала, що на теперішній час працює у Бахмутському міськрайонному суді Донецької області, суддею, станом на 2014 рік вона працювала у Калінінському районному судді суддею, разом з нею працював ОСОБА_13 (по батькові не пам`ятає). Під час досудового розслідування слідчий їй демонстрував відео, на якому був ОСОБА_14 , якого вона упізнала.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що коли він працював у Калінінському районному суді м. Горлівки суддею, ОСОБА_8 був призначений останній рік перед початком подій 2014 року.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні в суді першої інстанції показала, що ОСОБА_8 їй знайомий, вони працювали у Калінінському районному суді м. Горлівки Донецької області деякий час. Він був призначений на посаду незадовго до подій 2014 року. Останній раз його бачила у 2014 році приблизно у травні. Про подальшу долю ОСОБА_8 нічого не відомо.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для сумніву в достовірності показань свідків, оскільки вони є логічними, послідовними і узгодженими, як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні. Аналізуючи показання свідків можна зробити висновок, що ОСОБА_8 до тимчасової окупації м. Горлівка працював суддею у районному суді та був колегою допитаних свідків, при цьому свідкам не відомо та матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_8 переїхав та продовжив здійснювати правосуддя України, з урахуванням того, що останній не був звільнений з займаної посади судді на момент вчинення ним злочинів.

Факт продовження перебування ОСОБА_8 на тимчасово окупованій території та здійснення ним правосуддя, аж до серпня 2023 року від імені незаконного державного утворення «ДНР» та рф підтверджується низкою належних та допустимих письмових доказів, зокрема:

- «Указом Главы ДНР о назначениисудьей в Центрально-Городской межрайонный суд г. Горловки Донецкой Народной Республики» ОСОБА_8 ";

- Ухвалою Вищої Ради Правосуддя № 524/0 від 16.03.2017 р., відповідно до якої заяву ОСОБА_8 про звільнення з посади Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області за власним бажанням залишено без розгляду;

- протоколом огляду від 12.09.2023 року Інтернет сторінки сайту "Миротворець", з якого слідує, що на даному сайті наявні відомості стосовно ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду від 12.09.2023 року Інтернет сторінки сайту рф "Официальное опубликование правовых актов", яким встановлено, що указом президента рф призначені на шестирічний строк на посади суддів, серед яких ОСОБА_8 - на посаду "судді Горлівського міського суду";

- протоколом огляду від 14.09.2023 року Інтернет сторінки сайту "Официальный сайт ДНР", на якому розміщена інформація про укази та розпорядження так званого "голови ДНР", серед яких виявлено указ "Про призначення суддів" від 09.01.2015 року № 2. Оглядом указу встановлено призначення ОСОБА_8 на посаду судді Центрально - міського міжрайонного суду м. Горлівки ДНР;

- Рішенням ВККС України № 3270/дп-15 від 18.11.2015 року, відповідно до якого вирішено направити до Вищої ради юстиції рекомендації щодо звільнення суддів через порушення вимог щодо несумісності, у тому числі ОСОБА_8 ;

- матеріалами особової справи кандидата на посаду судді Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду від 16 жовтня 2023 року, яким оглянута особова справа кандидата на посаду судді Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області ОСОБА_8 ;

- Указом Президента України № 286/2012 про призначення на посаду суддів, у тому числі ОСОБА_8 на посаду судді Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області;

- протоколом огляду від 13.02.2024 року інтернет - ресурсу "Ютуб", зокрема канал "Сармат - Горлівка", де виявлена публікація відеоролику "Брифинг председателя Центрально - городского межрайонного суда г. Горловка ОСОБА_17 ", де на 01 хв. 55 сек в кадрі на одному з кабінетів з`являється зображення таблички з надписом " ОСОБА_18 . Судья" та з`являється чоловік, який за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_17 промовляє: "Профессия судьи требует очень большой самоотдачи";

- протоколом огляду від 19.02.2024 року відеоролику "Брифинг председателя Центрально - городского межрайонного суда г. Горловка ОСОБА_17 " за участю свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що на відео - ролику з 01 хв. 57 сек. по 02 хв. 02 сек. зображений ОСОБА_8 , який станом на 2014 рік обіймав посаду судді Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області;

- протоколом огляду від 23.02.2024 року відеороліку "Брифинг председателя Центрально - городского межрайонного суда г. Горловка ОСОБА_17 " за участю свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що на відео - роліку з 01 хв. 57 сек. по 02 хв. 02 сек. зображений ОСОБА_8 , який станом на 2014 рік обіймав посаду судді Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області.

Наведений комплекс доказів судом першої інстанції належним чином досліджено та детально викладено у вироку, йому надана належна оцінка, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності та їх достатності. Зазначені докази у кримінальному провадженні узгоджуються між собою, не містять суперечностей, а тому суд першої інстанції правильно обґрунтував ними обвинувачення ОСОБА_8 та вірно кваліфікував сукупність його дій зач. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 добровільно зайняв посаду судді, крім того у період дії військового стану, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

У даному кримінальному проваджені ОСОБА_8 визнаний винним у скоєнні злочину, який віднесено до злочинів проти основ національної безпеки України.

Основними доказами в зазначеній категорії кримінальних проваджень є електронні (цифрові) докази, до яких належать: матеріали фотозйомки, звуко-запису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані), що містяться у відкритих (інтернет; різноманітні засоби масової інформації; соціальні мережі) чи закритих мережах (приватні месенджери та телеграмканали; особисте листування з використанням комп`ютерної техніки і мобільних телефонів, флешносії, карти пам`яті тощо).

За змістом ст. 99 КПК матеріали, у яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог процесуального законодавства, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Відповідно до критеріїв, установлених ст.ст. 85, 86, 94, 99 КПК, місцевий суд належним чином оцінив ці засоби доказування з точки зору належності, допустимості, достовірності і використав їх як непрямі докази у сукупності та взаємозв`язку з іншими даними, які прямо викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Верховний Суд в постанові від 25.10.2023 року (справа № 755/3105/17) зазначив, що протоколи оглядів сайтів, які були предметом дослідження в ході судового розгляду, є самостійним доказом в розумінні ст. 84 КПК.

Враховуючи цілковиту узгодженість між собою досліджених місцевим судом та визнаних допустимими доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані про зайняття посади ОСОБА_8 та здійснення ним правосуддя від імені незаконного державного утворення «ДНР» та рф, достовірними доказами обвинувачення.

У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 728/578/19, від 20 жовтня 2021 року у справі № 759/14119/17).

Отже, показання свідків, які вказують на перебування ОСОБА_8 на посаді судді України, відсутність даних про його переведення та здійснення правосуддя на території України, наявність даних щодо добровільного погодження здійснювати правосуддя від імені незаконного державного утворення «ДНР» та рф та його реалізацію, достеменно доводять вину ОСОБА_8 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Посилання захисника на відсутність об`єктивних даних щодо добровільності перебування ОСОБА_8 на посаді судді «ДНР» є неспроможними, оскільки ОСОБА_8 двічі призначений на посаду судді, указом «Главы Донецкой Народной Республики» від 09.01.2015 р. № 2 та указом президента рф № 607 від 14.08.2023 р., які за часом між собою віддалені більш ніж на 8 років. Крім того, як вбачається з досліджених відеофайлів, на яких свідки впізнали ОСОБА_8 , останній приймає участь у життєдіяльності суду. На думку колегії суддів призначення на посаду судді та здійснення правосуддя, тобто вчинення низки дій спрямованих на ведення розгляду справ можливе лише за добровільної згоди та власного бажання. Сукупність досліджених даних поза розумним сумнівом вказує на прямий умисел ОСОБА_8 здійснювати правосуддя від імені незаконного державного утворення «ДНР» та рф та відповідно добровільність його дій, протягом значно тривалого часу.

Посилання захисника в апеляційній скарзі, що ОСОБА_8 отримав громадянство рф, не спростовує наявність в його діях вини в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, оскільки відповідно ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про громадянство» законодавство України про громадянство ґрунтується на принципах єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Крім того, ст. 18 вказаного Закону України вихід із громадянства України не допускається, якщо особі, яка клопоче про вихід з громадянства України, в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або стосовно якої в Україні є обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили і підлягає виконанню. Датою припинення громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного Указу Президента України.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства Російської Федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України.

В даному випадку, громадянство України ОСОБА_8 не припинене, а тому він є суб`єктом інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Доводи захисника, що ОСОБА_8 інкриміновано вчинення злочину до оголошення воєнного стану в Україні, а тому відсутній склад злочину передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, є неспроможними.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1, 2 ст. 111 КК України, кримінально караним визнається діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, окрім того, вчинені в умовах воєнного стану.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі указу «Главы Донецкой Народной Республики» від 09.01.2015 р. № 2 був призначений на посаду «судьи Центрально-Городского межрайонного суда г. Горловки Донецкой Народной Республики», та почав здійснювати правосуддя від імені незаконного державного утворення «ДНР», протиправно приймати судові рішення, тим самим сприяти представникам рф у проведенні підривної діяльності проти України.

Вказану протиправну діяльність громадянин України ОСОБА_8 продовжував здійснювати до 07.03.2022 р., тобто до набуття чинності Закону України від 03.03.2022 р. № 2113-ІХ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за злочини проти основ національної безпеки України в умовах дії режиму воєнного стану», яким встановлено відповідальність за державну зраду вчинену в умовах воєнного стану.

Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 111 КК України.

Разом з цим, вже після оголошення в Україні воєнного стану, указом президента рф № 607 від 14.08.2023 р. призначений на посаду «судьи Горловского городского суда Донецкой Народной Республики» строком на 6 років, чим реалізував свій злочинний умисел на вчинення державної зради.

З урахуванням наведеного, дії ОСОБА_8 обґрунтовано кваліфіковано за ч. 2 ст. 111 КК України, додатковою ознакою вчинення державної зради в умовах воєнного стану, оскільки вже після оголошення в Україні воєнного стану ОСОБА_8 призначений на посаду судді, почав здійснювати правосуддя від імені незаконного державного утворення «ДНР» та рф.

Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог статей 323, 337 КПК України, в межах пред`явленого обвинувачення, діям ОСОБА_8 надано правильну юридичну оцінку.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Зокрема, серед положень Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків, ратифіковану Україною 26.09.2002 р., питанню виконання вироків, винесених у відсутність обвинуваченого присвячений окремий розділ.

Так, ч. 1 ст. 21 Розділу 3 Частини II цієї Конвенції встановлено, що якщо Конвенція не передбачає іншого, виконання вироків, винесених у відсутність обвинуваченого, та постанов у кримінальних справах здійснюється за тими самими правилами, що й інших вироків.

До цього ж, Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи № (75)11 від 19.01.1973 встановлено, що процедура заочного розгляду (trialinabsentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

3 цього приводу Комітетом Міністрів Ради Європи також надано Рекомендації № R (87) 18 від 17.09.1987 р. «Про спрощення кримінального судочинства», згідно ч. 3 п. б розділу III яких держави-члени повинні розглянути питання про надання своїм судам можливості, хоча б у випадках нетяжких злочинів та з урахуванням можливої міри покарання, слухати справи та виносити за ними рішення за відсутності обвинуваченого за умови, що його було належним чином поінформовано про дату слухань та про його право мати адвоката чи іншу особу, яка представляє його інтереси.

Сформована практика Європейського суду з прав людини з даного питання вказує: «Той факт, що судове засідання проводиться за відсутності підсудного не є саме по собі порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому відмова в доступі до правосуддя має місце, коли особа, засуджена заочно, не має можливості в подальшому досягти нового судового рішення стосовно обґрунтованості обвинувачення за фактичними та юридичними підставами після того, як воно було заслухано, якщо не встановлено, що вказана особа відмовилась від права на захист та на явку в суд, чи мав місце намір ухилитись від правосуддя». Відповідні позиції Суду викладені, зокрема, у справах «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» (№ 50049/99, п. 54), «Меденіца проти Швейцарії» (№ 20491/92, п. 54-55) «Кромбах проти Франції» (№ 29773/96), «Колоцца проти Італії» (№ 9024/80 п. 30).

При цьому, інститут спеціального кримінального провадження, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, передбачає можливість подання обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, апеляційної скарги поза межами загальних процесуальних строків, за умови надання обвинуваченим підтвердження поважності причин неприбуття на виклик, передбачених ст. 138 цього Кодексу (ч. 3 ст. 400 КПК України).

Враховуючи викладене, доводи сторони захисту щодо недотримання гарантованих Конвенцією основоположних прав у зв`язку із проведенням судового розгляду без участі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими, беручи до уваги здійснення даного кримінального провадження в порядку спеціального судового провадження. Повідомлення обвинуваченого ОСОБА_8 , як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду, здійснено відповідно до вимог КПК України, шляхом розміщення оголошення в офіційних друкованих виданнях «Урядовий кур`єр», розміщення повістки на сайті Офісу Генерального прокурора України та на офіційних веб-сайтах Судової влади.

Отже, зважаючи на специфіку судового провадження (inabsentia), колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити явку обвинуваченого до суду вжитими заходами не вдалося. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений ОСОБА_8 вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Вирок суду першої інстанції належним чином умотивований і відповідає вимогам ст. 374 КПК України. Зокрема, в ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_8 визнано винним, та об`єктивні докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95КПК України.

Суд першої інстанції під час розгляду справи з`ясував усі передбачені ст. 91 КПК України обставини, обґрунтовано визнавши докази достатніми для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні умисних дій, що виразились у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній безпеці України, надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в тому числі вчиненні в умовах воєнного стану, крім того добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних судових органах, створених на тимчасово окупованій території (колабораційна діяльність).

На переконання колегії суддів, за сукупністю встановлених фактичних обставин, які беззаперечно підтверджені належними та допустимими доказами, доведені зміст і спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_8 на вчинення дій, необхідних для зайняття ним посади судді та здійснення правосуддя від імені незаконного державного утворення «ДНР» та рф.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження, оскільки низкою належних та допустимих доказів підтверджується, що після окупації м. Горлівка, обвинувачений ОСОБА_8 надав згоду представникам незаконного державного утворення «ДНР» на вступ до вказаної організації (утворення), в подальшому почав здійснювати правосуддя від імені незаконного державного утворення «ДНР», протиправно приймати судові рішення, тим самим сприяти представникам рф у проведенні підривної діяльності проти України.

Наведене у своїй сукупності свідчить про наявність в діях ОСОБА_8 складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вони повністю спростовується встановленими судом першої інстанції обставинами, а також суперечить наявним у матеріалах цього кримінального провадження доказам.

Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 цей стандарт доведення винуватості дотримано, оскільки за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачена винна у його вчиненні, що не спростовується доводами сторони захисту.

При перевірці матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду не встановлено.

Призначаючи ОСОБА_8 , вид та міру покарання, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, та такі злочини є найбільш суспільно небезпечними посяганнями, тривалість злочинної діяльності; відомості про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

З урахуванням цих конкретних обставин кримінального провадження суд обґрунтовано дійшоввисновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив покарання, яке, на думку колегії суддів, є справедливим, пропорційним, співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_8 , визнаного винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді