печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого СВ Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000314 від 01.03.2026 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Денисовичі, Київської обл., українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 24.08.2023 засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком згідно ст. 75 КК України - 3 роки,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий СВ Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000314 від 01.03.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування поданого клопотання зазначено, що слідчим відділом Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві за процесуального керівництва Печерської окружної прокуратури м. Києва здійснюється досудове розслідування № 0000314 від 01.03.2026 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше засудженим вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 24.08.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком - 3 роки, перебуваючи на іспитовому терміні, маючи не зняту і не погашену у вставленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого злочину належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та наразі обґрунтовано підозрюється у вчиненні нового умисного злочину проти авторитету органів державної влади за наступних обставин.

Так 01.03.2026, інспектор сектору ювенальної превенції ВП Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно з інспектором відділу превенції Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи у форменому одязі працівників поліції з табельною вогнепальною зброєю та знаками розрізнення разом із працівником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заступили на відпрацювання Печерського району міста Києва з метою виконання заходів, пов`язаних з підготовкою та проведенням оповіщення, розшуку військовозобов`язаних і забезпечення їх прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Приблизно об 11 год. 13 хв. цього ж дня, перебуваючи за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 3 на зупинці громадського транспорту «Храм всіх святих» під час здійснення оповіщення громадян у Печерському районі міста Києва, поліцейський ОСОБА_7 , звернувся до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з вимогою надати документи в порядку ч. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Під час спілкування працівника поліції ОСОБА_7 із ОСОБА_10 до поліцейського ОСОБА_7 раптово наблизився брат ОСОБА_10 - ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є працівником правоохоронного органу, одягнений в формений одяг працівників поліції із знаками розрізнення, з табельною вогнепальною зброєю та знаходиться при виконанні своїх службових обов`язків, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, не перебуваючи в стані необхідної оборони за відсутності будь-яких протиправних посягань відносно себе та брата - ОСОБА_10 , бажаючи настання негативних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, діючи з прямим умислом перешкодити законній діяльності працівників правоохоронного органу, ОСОБА_5 умисно розпилив в обличчя працівнику поліції ОСОБА_7 препарат сльозоточивої та дратівливої дії із газового балончинку «Терен 4М», який мав при собі, чим спричинив згідно медичної довідки КНП Свято-Михайлівської клінічної лікарні міста Києва № 55 від 01.03.2026 працівникові поліції ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юктиви склери та повік першого ступеню обох очей.

Таким чином, ОСОБА_5 , своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

01.03.2026 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Копія клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та матеріалів на його обґрунтування відповідно до ч. 2 ст. 184 КПК України вручені підозрюваному ОСОБА_5 - 03.03.2026, його захиснику - 02.03.2026.

На даний час існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_11 перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_4 заперечував щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на те, що ризики недоведені, просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію захисника.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві за процесуального керівництва Печерської окружної прокуратури м. Києва здійснюється досудове розслідування № 0000314 від 01.03.2026 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

01.03.2026 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні зібрані докази (матеріали провадження), якими обґрунтовується підозра ОСОБА_5 , зокрема:

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 01.03.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 01.03.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 01.03.2026;

- протоколом огляду відеозапису від 01.03.2026;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із потерпілим ОСОБА_7 від 01.03.20256

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із свідком ОСОБА_8 від 01.03.2026;

- медичною довідкою КНП Свято-Михайлівської клінічної лікарні міста Києва № 55 від 01.03.2026;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series А, № 182).

Виходячи з наявних в матеріалах даних, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

При цьому, докази на вказаній стадії кримінального процесу на їх допустимість відповідно до ст. 89 КПК України слідчим суддею не оцінюються.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, у сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, копії яких долучені до клопотання.

Приймаючи вказані дані з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, слідчий суддя вважає їх достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_5 .. Крім того, вищенаведені обставини підтверджуються поясненнями прокурора наданими під час розгляду цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, ніж до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Отже, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя перевіряючи наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, виходить із наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Вказуючи на наявність ризиків прокурор посилається на можливість ОСОБА_5 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, перевіряючи доводи прокурора щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винним у вчинених інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також з огляду на характер і ступінь суспільної небезпечності самого злочину, у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя вважає вказані ризики реальними та такими, що продовжують існувати на момент розгляду клопотання.

Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, підтверджується тим, що ОСОБА_5 будучи повідомленим про підозру у вчиненні нетяжкого злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки відповідальність за вчинення інкримінованого йому злочину передбачена у вигляді позбавлення волі. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою схиляння до зміни показань безпосередньо в суді, тому як підозрюваний володіє їх анкетними даними і такий вплив не виключається.

Так, слід врахувати що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Тобто, ризик впливу на свідків існує на початковому етапі кримінального провадження, як при зібранні доказів, так і до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з тим, слідчий суддя вважає даний ризик лише частково доведеним з огляду на те, що потерпілим у кримінальному провадженні є працівник правоохоронних органів, а у клопотання не зазначено яким чином, може підозрюваний впливати на потерпілого з метою схиляння його до зміни показань.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, то ні слідчим у клопотанні, ні прокурором у судовому засіданні не доведено існування даного ризику.

Також, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень прокурора у клопотанні про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному чи обвинуваченому у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У рішеннях ЕСПЛ «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року, «Мамедова проти Росії» від 01 червня 2006 року, а також правових позицій, викладених у п. 80 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, та у рішенні у справі «Тодоров проти України» від 12 січня 2012 р., визначено принцип призначення альтернативного запобіжного заходу, згідно з яким «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу» (аналогічні справи - «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп / 2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Також, на переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі докази, надані сторонами, та дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , те що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце реєстрації і проживання, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п. п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, з урахуванням наявності частково доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та зазначених даних щодо особи підозрюваного, слідчий суддя вважає можливим застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що полягає в забороні підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та/або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання названих вище ризиків.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання - відмовити.

Застосувати у кримінальному провадженні № 0000314 від 01.03.2026 до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що полягає в забороні підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та / або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, в межах строку досудового розслідування до 01.05.2026.

Звільнити підозрюваного з-під варти негайно в залі суду.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Визначити строк дії ухвали - по 01.05.2026.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1