КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1703/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000495 від 05.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та захисту інвестицій, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна.

Накладено арешт на майно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке вилучено в ході обшуку, а саме на майно, перелік якого відповідно до резолютивної частини ухвали.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не взято до уваги, що 21.10.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/51576/25-к зобов`язано слідчого повернути вилучене майно, у зв`язку з тим, що сторона обвинувачення не звернулася з клопотання про арешт майна у строк, передбачений ч.5 ст.171 КПК України.

Крім того, апелянт вказує, що слідчим суддею не досліджено відсутність в арештованого майна ознак речових доказів, проігноровано грубе порушення стороною обвинувачення строків звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, здійснено розгляд клопотання про арешт без виклику власника майна та його представника.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, 08.12.2025 слідчим суддею постановлено оскаржувану ухвалу без виклику власника майна, копію ухвали апелянт не отримував, разом з тим, звернувся до суду з апеляційною скаргою 23.12.2025, а відтак, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора розслідується кримінальне провадження № 0000495 від 05.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення розслідуваного злочину можуть бути причетними наступні особи:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - бувший директор та засновник ТОВ «Альфа Сек`юріті» (у період постачання товарно-матеріальних цінностей на адресу Міністерства оборони України);

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - керівник та засновник ТОВ «Альфа Сек`юріті» після 26.12.2023;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - представляє інтереси ОСОБА_9 як фізичної особи, так і керівника ТОВ «Альфа Сек`юріті»;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - фактичний неофіційний власник ТОВ «Альфа Сек`юріті», який здійснює контроль за діяльністю вказаного товариства.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінальних правопорушень та майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, а також встановлення інших осіб, причетних до кримінального правопорушення, виникла необхідність в проведенні обшуків у вказаному кримінальному провадженні, з метою виявлення та вилучення речей та оригіналів документів щодо проведених фінансово господарських операцій ТОВ «Альфа Сек`юріті» () за укладеними договорами із Міністерством оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_4), ТОВ «ФК «Інрайз інвест» (), ТОВ «Сомаріс» (), ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» (), ТОВ «Велнікс» (), ТОВ «Лейтлі Трейд» (), ТОВ «Рінвул» (), ТОВ «Доміріс» (), ТОВ «Рікфорт» (), іншими фізичними та юридичними особами, а також документи, що можуть підтвердити факти придбання товарів, які були використані для виконання умов договорів із Міністерством оборони України.

20.06.2025 на підставі постанови про проведення обшуку в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває на праві власності за ОСОБА_12 (ІПН НОМЕР_1 ), в ході якого виявлено та вилучено наступні речі: договір фінансового лізингу № 11686/10/21-1 на 1 арк; угода про співпрацю на 4 арк; попередній договір № 06/06-22 на 3 арк; лист ТОВ «Альфа Сек`юріті» на 1 арк; лист ТОВ «Альфа Сек`юріті» на 1 арк; заява ТОВ «Альфа» на 1 арк; рішення іменем України господарського суду м. Києва від 25.09.2019 на 6 арк; ухвала про відкриття провадження на 2 арк; акт звірки за пер. 2 квартал Альфа Сек`юріті на 1 арк; ухвала про відмову у виданні судового наказу м. Київ 3 арк; конверт «Укр пошта» з написами 1 арк; позовна заява про стягнення заборгованості на 4 арк; наказ № 22/07 на 1 арк; наказ № 448 на 1 арк; договір 01/19 про надання послуг з ох. на 5 арк; протокол узгодження догов. ціни на 1 арк; акт обстеження об`єкт на 1 арк; лист об`єктів на 1 арк; договір суборенди на 19 арк; акт надання послуг на 1 арк; рахунок на оплату № 3 на 1 арк; наказ № 215 на 3 арк; штатний розпис на 1 арк; наказ на 2 арк; рахунок фактура на 1 арк; договір фінансового лізингу та копія до нього на 27 арк; наказ № 1к на 1арк. (вказані вище документи упаковані до сейф-пакету QHY0089515); Жорсткий диск Orico 3,5 HDD з написом у корпусі сірого кольору упакований до сейф-пакету ICR0197823; Мобільний телефон марки Redmi Xiaomi imei НОМЕР_2 , IMEI НОМЕР_3 у корпусі чорного кольору з сім картою поміщено до сейф-пакету ICR0197824; Планшетний пристрій у корпусі чорного кольору S/n R8YX80CTH0D поміщено до сейф-пакету WAR1285029; Флеш носій з написом «Бухчолбер» поміщено до паперового пакету.

Під час огляду вищевказаних речей виявлено інформацію, яка має значення у кримінальному провадженні. Зазначені речі та документи мають важливе значення для досудового розслідування, оскільки без них неможливо встановити істину в межах цього кримінального провадження. Зазначені речі та документи необхідні для проведення експертних досліджень, також відомості, які містяться у них, будуть використані як докази під час судового розгляду.

20.06.2025 постановою слідчого речі, які були вилучені в ході обшуку визначено речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

30.06.2025 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва, винесено ухвалу від 30.06.2025 (справа 757/30888/25-к) щодо проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якої органу досудового розслідування було надано дозвіл на вилучення вище зазначеного майна.

08.12.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на майно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке вилучено в ході обшуку, а саме:

1. договір фінансового лізингу № 11686/10/21-1 на 1 арк;

2. угода про співпрацю на 4 арк;

3. попередній договір № 06/06-22 на 3 арк;

4. лист ТОВ «Альфа Сек`юріті» на 1 арк;

5. лист ТОВ «Альфа Сек`юріті» на 1 арк;

6. заява ТОВ «Альфа» на 1 арк;

7. рішення іменем України господарського суду м. Києва від 25.09.2019 на 6 арк;

8. ухвала про відкриття провадження на 2 арк;

9. акт звірки за пер. 2 квартал Альфа Сек`юріті на 1 арк;

10. ухвала про відмову у виданні судового наказу м. Київ 3 арк;

11. конверт «Укр пошта» з написами 1 арк;

12. позовна заява про стягнення заборгованості на 4 арк;

13. наказ № 22/07 на 1 арк;

14. наказ № 448 на 1 арк;

15. договір ; 01/19 про надання послуг з ох. на 5 арк;

16. протокол узгодження догов. ціни на 1 арк;

17. акт обстеження об`єкт на 1 арк;

18. лист об`єктів на 1 арк;

19 договір суборенди на 19 арк;

20. акт надання послуг на 1 арк;

21. рахунок на оплату № 3 на 1 арк;

22. наказ № 215 на 3 арк;

23. штатний розпис на 1 арк;

24. наказ на 2 арк;

25. рахунок фактура на 1 арк;

26. договір фінансового лізингу та копія до нього на 27 арк;

27 наказ № 1к на 1арк.

Вказані вище документи упаковані до сейф-пакету QHY0089515.

28. Жорсткий диск Orico 3,5 HDD з написом у корпусі сірого кольору упакований до сейф-пакету ICR0197823;

29. Мобільний телефон марки Redmi Xiaomi imei НОМЕР_2 , IMEI НОМЕР_3 у корпусі чорного кольору з сім картою поміщено до сейф-пакету ICR0197824;

30. Планшетний пристрій у корпусі чорного кольору S/n R8YX80CTH0D поміщено до сейф-пакету WAR1285029;

31. Флеш носій з написом «Бухчолбер» поміщено до паперового пакету.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, з тих підстав, що речі, вилучені в результаті обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вищевказані речі, вилучені в результаті обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання представника власника майна на те, що 21.10.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/51576/25-к зобов`язано слідчого повернути тимчасово вилучене майно, відхиляється колегією суддів, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів провадження, 20.06.2025 на підставі постанови про проведення обшуку в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 233 КПК України проведено невідкладний обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває на праві власності за ОСОБА_12 (ІПН НОМЕР_1 ).

В подальшому, у відповідності до вимог ст.ст. 233, 234, 236 КПК України, слідчий звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про дозвіл на його проведення.

30.06.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надано дозвіл на проведення обшуку за вказаною вище адресою з метою відшукання та вилучення вище переліченого майна.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення прокурором строків звернення з клопотанням про арешт майна не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, позаяк, на переконання колегії суддів, положення ч.5 ст.171 КПК в даному випадку не підлягають застосуванню.

Твердження представника власника майна про безпідставність арешту вищевказаного майна відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що вищезазначені речі вилучено у зв`язку із необхідністю їх збереження як речових доказів.

Так, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання матеріалів та, викладені у клопотанні прокурора, обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

Крім того, доводи апеляційної скарги про невідповідність арештованого майна критеріям, вказаним у ст. 98 КПК України, також, на думку колегії суддів, є недоведеними, оскільки вилучене майно в повній мірі відповідає ознакам речових доказів, вказаним у ст. 98 КПК України, а відтак підлягає арешту.

Колегія суддів зауважує, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Разом з тим, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власника майна чи інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_13

Судді:

ОСОБА_14 ____________