Номер провадження: 11-сс/813/315/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м.Одеси від 05.01.2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000016 від 07.03.2025 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, до затримання займав посаду начальника відділу кадрів Комунального підприємства ЖКС «Порто-Франківський, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України,

встановив:

СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000016 від 07.03.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.5 ст.426-1, ч.1 ст.114-1 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, скоєного за наступних обставин.

Відповідно до клопотання слідчого органом досудового розслідування встановлено, що … рішенням Одеської міської ради за №2561-VIII від 22.11.2024 року був затверджений статут КП «Житлово-комунального сервісу «Порто-Франківський» відповідно до якого підприємство створене з метою задоволення житлово-соціальних і побутових потреб територіальної громади міста, забезпечення належного утримання багатоквартирних будинків та їх прибудинкових територій шляхом здійснення господарської діяльності з одержанням прибутку, а також з метою виконання завдань, що пов`язані з наданням Підприємством господарської допомоги у вирішенні проблемних питань житлово-комунального господарства і побутового обслуговування, спрямованої на досягнення соціально-економічних та інших результатів без одержання прибутку.

Розпорядженням Одеського міського голови ОСОБА_9 за №146 К від 13.02.2024 року виконання обов`язків директора Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» покладено на заступника директора зазначеного ЖКС ОСОБА_10 .

Наказом в.о. директора Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» ОСОБА_11 за №12-л від 31.01.2024 року ОСОБА_8 було призначено на посаду начальника відділу кадрів Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський», який у своїй роботі повинен діяти відповідно до посадової інструкції начальника відділу кадрів (код КП 1232) від 2020 року, затвердженої директором ОСОБА_12 .

Також Наказом в.о. директора КП ЖКС «Порто-Франківський» за №4/1 від 06.02.2024 року ОСОБА_8 було призначено відповідальною особою за ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який у своїй діяльності повинен керуватися згідно з посадовою інструкцією відповідального за ведення військового обліку на КП «ЖКС «Порто-Франківський», затвердженої 01.04.2020 року.

Розпорядженням голови Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_13 за №196/А-2025 від 06.03.2025 року окрім інших, Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» визначений критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період на території Одеської області.

Будучи обізнаними з вищевказаними нормативними актами, положеннями чинного законодавства, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, у невстановлені час та дату, але не пізніше травня 2024 року, ОСОБА_10 , обіймаючи посаду в.о. директора Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський», діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , вирішили здійснити перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України шляхом зменшення мобілізаційного ресурсу, а саме здійснити безпідставне бронювання від мобілізації осіб призовного віку, які підлягають мобілізації.

Так, у період 2024 2025 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_10 з метою встановлення формальних трудових відносин прийняв до зазначеного комунального підприємства працівників, якими не виконуватимуться обов`язки за відповідними посадами, задля унеможливлення застосування до таких працівників заходів мобілізаційного характеру та зниження мобілізаційного ресурсу, шляхом їх подальшого незаконного бронювання, а саме: ОСОБА_14 , якого наказом №125/1-л від 23.09.2024 року з 24.09.2024 року призначено на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями виробничої дільниці №3; ОСОБА_15 , якого наказом №156/7-л від 29.11.2024 року з 2.12.2024 року призначено на посаду слюсаря-сантехніка 3 р. виробничої дільниці №7; ОСОБА_16 , якого наказом №94/1-л від 31.07.2024 року з 01.08.2024 року призначено на посаду слюсаря-сантехніка 3 р. виробничої дільниці №4, ОСОБА_17 , якого наказом №104-л від 15.08.2024 року з 16.08.2024 року призначено на посаду слюсаря-сантехніка 3р. виробничої дільниці №3; ОСОБА_18 , якого наказом №109-л від 21.08.2024 року з 22.08.2024 року призначено на посаду штукатура 3 р. виробничої дільниці №8; ОСОБА_19 , якого наказом №21-л від 16.09.2024 року з 17.09.2024 року призначено на посаду слюсаря-сантехніка 3 р. виробничої дільниці №7; ОСОБА_20 , якого наказом №39-л від 07.04.2024 року з 08.04.2025 року призначено на посаду слюсаря-сантехніка 3р. виробничої дільниці №4; ОСОБА_21 , якого наказом №108-л від 20.08.2024 року з 21.08.2024 року призначено на посаду слюсаря- сантехніка 3 р. виробничої дільниці №5; ОСОБА_22 , якого наказом №124/1-л від 20.09.2024 року з 23.09.2024 року призначено на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями виробничої дільниці №3; ОСОБА_23 , якого наказом №124-л від 20.09.2024 року з 23.09.2024 року призначено на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями виробничої дільниці №6; ОСОБА_24 , якого наказом №22-л від 07.02.2025 року з 10.02.2025 року призначено на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями виробничої дільниці №7; ОСОБА_25 , якого наказом №15/2-л від 29.01.2025 року з 03.02.2025 року призначено на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями виробничої дільниці №7; ОСОБА_26 , якого наказом №61/1-л від 16.05.2024 року з 17.05.2024 року призначено на посаду слюсаря-сантехніка 3 р. виробничої дільниці №7; ОСОБА_27 , який з 06.08.2024 року перебуває на посаді слюсаря-сантехніка 3 р. виробничої дільниці №2.

Надалі, протягом 2025 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, перебуваючи у невстановленому місці, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з використанням Порталу «Дія», шляхом накладання електронного підпису, з метою перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України шляхом зменшення мобілізаційного ресурсу, безпідставно забронювали прийнятих ОСОБА_10 протягом 2024 2025 року зазначених 14 працівників Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський», які не виконували обов`язки за посадою і були формально працевлаштовані, про що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 було достовірно відомо, унеможливлюючи таким чином здійснення відносно даних працівників заходів мобілізаційного характеру.

16.07.2025 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст.ст.208, 615 КПК України.

Цього ж дня, ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

17.07.2025 року ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м.Одеси підозрюваному ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави.

12.09.2025 року ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м.Одеси строк досудового розслідування у кримінальному провадженні був продовжений до шести місяців, а саме до 16.01.2026 року (справа №523/11686/25, провадження №1-кс/523/5830/25, а.с.150 т.1).

12.09.2025 року ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_8 продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 10.11.2025 року включно, без визначення розміру застави (справа №523/11686/25, провадження №1-кс/523/5831/25, а.с.152 т.1).

07.11.2025 року ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_8 продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 05.01.2026 року включно без визначення розміру застави (справа №523/11686/25, провадження №1-кс/523/7385/25).

05.01.2026 року ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси строк досудового розслідування кримінального провадження продовжений до десяти місяців, тобто до 16.05.2026 року.

Цього ж дня, старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_28 , за погодженням із прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_29 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 на 60 діб, без визначення застави.

Клопотання мотивоване обґрунтованістю підозри та існуванням ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме підозрюваний може: переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Також прокурор посилається на те, що у кримінальному провадженні необхідно здійснити ряд слідчих процесуальних дій, які неможливо вчинити до закінчення попередньої ухвали слідчого судді про тримання підозрюваного під вартою.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», в межах строку досудового розслідування, строком на 60 діб, тобто до 05.03.2026 року включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на продовження існування ризиків у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 та застосувати останньому запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, який буде достатнім для виконання ним обов`язків, передбачених КПК України.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, захисник посилається на порушення підслідності та підсудності, необґрунтованість підозри та недоведеність прокурором продовження існування ризиків у кримінальному провадженні, а також не врахування особи підозрюваного.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді не оскаржена.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.01.2026 року за клопотанням захисника розгляд апеляційної скарги призначався в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за участю підозрюваного ОСОБА_8 .

Разом з цим, із технічних причин налагодити відеоконференційний зв`язок із ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не надалось можливим. При цьому, захисник ОСОБА_7 не наполягала на участі підозрюваного в судовому засіданні та вважала можливим провести розгляд апеляційної скарги за відсутності підозрюваного.

З урахуванням позиції захисника, апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного, в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

При цьому, апеляційний суд констатує, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його винуватості у вчиненні тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; здійснити незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні; виправдовує необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду прокурор надала суду копію повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру від 02.02.2026 року, відповідно до якої ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру за: ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, вчинене за попередньою змовою групою осіб; та за ч.2 ст.28, ч.2 ст.364 КК України за кваліфікуючими ознаками: зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе та іншої фізичної особи, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам та інтересам юридичних осіб, за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Тобто законодавцем визначено, що під час дії воєнного стану до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.114-1 КК України, за наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді щодо не визначення обвинуваченому відповідно до ч.4 ст.183 КПК альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Слідчим суддею правильно враховано, що відповідно до ч.4 ст.183 КПК має право не визначати розмір застави, оскільки вказаною нормою закону передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, слідчий суддя одночасно при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою дійшов обґрунтованого висновку не визначати розмір застави, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів критично відноситься до доводів захисника про можливість визначення підозрюваному застави, оскільки вказаний запобіжний захід, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, його тяжкості, доведених ризиків у кримінальному провадженні, може виявитися нездатними забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 детально досліджувалось при обранні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати.

Обставини даного кримінального провадження, дані про особу підозрюваного, на думку колегії суддів, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , який підозрюється у скоєні тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, останній зможе здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним та він продовжує існувати.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків, оскільки їх покази, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, або можливо виникне необхідність в їх додатковому допиті, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, доводи захисника про недоведеність існування ризиків у кримінальному провадженні, колегія суддів визнає безпідставними.

Стосовно доводів захисника про те, що в оскарженій ухвалі слідчий суддя зазначив необґрунтований висновок щодо наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, попри те, що існує інша ухвала слідчого судді Пересипського районного суду м.Одеси ОСОБА_30 , в якій вказується про нівелювання цього ризику у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 01.08.2025 року було звільнено з посади начальника відділу кадрів КП «ЖКС «Порто-Франківський», колегія суддів зазначає, що інші ухвали слідчих суддів не мають преюдиційного значення при розгляді клопотання органу досудового розслідування слідчим суддею.

Доводи захисника про порушення підслідності та підсудності в даному провадженні, колегія суддів визнає декларативними, оскільки клопотання органу досудового розслідування подано та слідчим суддею розглянуто з дотриманням вимог п.1 ч.2 ст.132 КПК.

Доводи захисника про міцність соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_8 , який має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, колегія суддів не визнає такими, що нівелюють ризики в даному кримінальному провадженні.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій та продовження існування раніше встановлених ризиків, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про незаконність ухвали слідчого судді про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, суд визнає безпідставними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 05.01.2026 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000016 від 07.03.2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4