Справа № 346/3614/19
Провадження № 1-кп/346/272/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 р.м. Коломия Івано - Франківської області

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , секретар судового засідання: ОСОБА_4 , за участю прокурора: ОСОБА_5 , обвинуваченого: ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , здійснюючи судовий розгляд обвинувального акту по кримінальному провадженню №0000202, в якому ОСОБА_6 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Семаківці Коломийського району Івано-Франківської області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; середня освіта; не одружений; згідно ст.89 КК України судимості не має) обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України,

а сторонами та іншими учасниками кримінального провадження є: з боку обвинувачення - прокурор: ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , з боку захисту обвинувачений: ОСОБА_6 , його захисник: ОСОБА_7 , потерпіла та цивільний позивач: ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и в :

На розгляді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження № 0000202, в якому ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.01.2026 обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк по 21.03.2026 року.

А 23.02.2026 прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Тож колегія суддів вирішувала це питання з ініціативи прокурора.

Позиції учасників провадження.

Аргументи прокурора. Обвинувальний акт та зібрані у кримінальному провадженні докази підтверджують наявність обґрунтованої підозри, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений пунктом 1 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України.

Зокрема, він обвинувачується у тому, що: 18.02.2019 року близько 23.00 год ОСОБА_6 , прийшов у гості до будинку АДРЕСА_1 , за місцем проживання його знайомих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , де вони втрьох почали розпивати алкогольні напої. Від вжитого алкоголю ОСОБА_11 заснув, а ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за добровільною згодою вступили у статеві зносини. Близько 23.30 год. ОСОБА_11 прокинувся та, виявивши зраду своєї співмешканки ОСОБА_10 , на ґрунті ревнощів розпочав конфлікт з ОСОБА_6 , який переріс у бійку. В цей час ОСОБА_10 втрутилась у сутичку, захищаючи ОСОБА_11 . У ході конфлікту, ОСОБА_6 , на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин, вирішив позбавити життя ОСОБА_11 та, будучи обуреним поведінкою ОСОБА_10 , яка під час конфлікту прийняла сторону співмешканця, вирішив вбити і її. З цією метою ОСОБА_6 , діючи умисно, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, схопив зі столу викрутку та кухонний ніж, якими став наносити ОСОБА_11 тілесні ушкодження. Згідно висновку експерта № 38 від 03.04.2019 ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді, різаної рани шиї з ушкодженням шкіри, підшкірного - жирового шару, м?язів, колотої рани шиї з ушкодженням шкіри, підшкірного-жирового шару, м`язів, пристінкової плеври та правої легені, колотої рани шиї з ушкодженням шкіри, підшкірного - жирового шару, м`язів, пристінкової плеври та лівої легені, колотої рани шиї з ушкодженням шкіри, підшкірного - жирового шару, м`язів, та колотих ран шиї з ушкодженням шкіри, підшкірного - жирового шару, дані ушкодження супроводжувалися зовнішньою та внутрішньою кровотечею та привело до масивної крововтрати, що згідно пункту 2.1.3.0 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними в момент їх спричинення. Також у ОСОБА_11 виявлено садна в лобній ділянці, в ділянці лівої повіки та шиї які мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Враховуючи розташування та кількість тілесних ушкоджень, ОСОБА_11 було нанесено не менше тринадцять травматичних дій, в тому числі три різані рани та шість колотих. Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, почав наносити ОСОБА_10 цілеспрямовані удари викруткою та кухонним ножем в життєво важливі ділянки тіла, спричинивши при цьому згідно висновку експерта № 37 від 03.04.2019 тілесні ушкодження у вигляді, колото-різане поранення шиї з ушкодженням шкіри, підшкірного-жирового шару, м`язів, з ушкодженням лівої яремної вени, що супроводжувалось розвитком повітряної емболії; колотих ран шиї з ушкодженням шкіри, підшкірного жирового шару, м`язів; садна в ділянці лівого кута щелепи, підборіддя, правої щоки, передньої та правої поверхні шиї, грудної клітки, правого плеча, правого променево- зап`ясткового суглобу; синців в ділянці правого плеча, правого променево- зап`ясткового суглоба. Колото - різане поранення шиї з ушкодженням шкіри, підшкірного-жирового шару, м`язів, з ушкодженням лівої яремної вени, що супроводжувалось розвитком повітряної емболії має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними в момент їх спричинення. Інші ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Отже, за твердженням сторони обвинувачення, своїми умисними діями, які виразились в умисному протиправному заподіянні смерті двох осіб - вбивстві ОСОБА_11 та ОСОБА_10 - ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Також, за твердженням сторони обвинувачення, продовжують існувати ризики того, що: обвинувачений буде переховуватись від суду (зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його вини та відсутність міцних соціальних зв`язків, які не змінились), незаконно впливати на потерпілу та може вчинити інші кримінальні правопорушення (він тричі вчиняв кримінальні правопорушення до цього).

Тож підставами для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, прокурор вважає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим, який вважається несудимим, вказаного вище злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі більше 5 років (зокрема, 15 років або довічне позбавлення волі) та наявність вказаних вище ризиків, які продовжують існувати.

Аргументи захисника та обвинуваченого. Проти цілодобового домашнього арешту не заперечували. Але просили дозволити обвинуваченому на тиждень відлучатись із місця домашнього арешту з метою вирішення обвинуваченим питань, пов`язаних із його майновими правами.

Оцінка суду.

Положення частини 1 статті 131 КПК України передбачають, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

На підставі ухвали від 27.09.2024 призначено судовий розгляд обвинувального акту (а.с.171-178 том 6), який триває. А отже, з метою досягнення дієвості цього провадження заходи його забезпечення можуть бути застосованими.

Проте колегія суддів відзначає, що за положеннями частини 1 статті 177 КПК України метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як запобіжного заходу, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам (на які вказував прокурор): переховуватися від суду; вчинити інші кримінальні правопорушення.

А частина 2 статті 177 КПК України вказує на те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. І ці ризики, в тому числі й те, що вони не зменшились, в силу положень частини 2 статті 183 та частини 3 статті 199 КПК України повинен довести саме прокурор, на чому наполягав обвинувачений і його захисник, і суд згоден із цим.

Колегія суддів погоджується із тим, що прокурор довів на досудовому розслідуванні обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого п.1 ч.2 статті 115 Кримінального кодексу України. Але під час з`ясування обставин та перевірки їх доказами, ця підозра підлягає доведенню прокурором конкретними доказами та може бути спростована стороною захисту у будь-який момент, якщо вона бажає зайняти активну позицію захисту. І цю підозру колегія суддів не вважає і не розцінює, як доведену вину обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, оскільки прокурор під час судового розгляду має довести вину обвинуваченого у вчиненні цього злочину. Колегія суддів поважає презумпцію невинуватості будь-якої людини, у тому числі й обвинуваченого, і за недоведеності прокурором вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України суд може ухвалити виправдувальний вирок.

Також колегія суддів враховує, що за положеннями частини 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: b) законний арешт для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт, здійснений з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

При цьому колегія суддів враховує і практику застосування цієї норми права Європейським судом з прав людини, зокрема висновок цього суду з рішення у справі «Ассанідзе проти Грузії» (Assanidze v. Georgia), заява № 71503/01, п. 171, ECHR 2004-II) за яким Суд повторив, що слово «законний» і словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом» у пункті 1 статті 5 Конвенції за своєю суттю відсилають до національного законодавства та встановлюють зобов`язання забезпечувати дотримання його матеріально-правових і процесуальних норм.

Тому колегія суддів застосовує положення КПК України, напряму.

Зокрема, ч.3 ст.176 КПК України за якою, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

А ч.1 ст.176 КПК України передбачає, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Отже, найбільш м`який запобіжний захід - це особисте зобов`язання, а найбільш суворий - тримання під вартою.

Суд згоден із тим, що прокурор довів наявність ризику переховування обвинуваченого від суду, оскільки обвинувачений обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі; обвинувачений є дієздатним, а тому не може не усвідомлювати особливу тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку призначення судом такого покарання, і ті невідворотні наслідки, які можуть настати особисто для нього, якщо суд визнає його вину і призначить таке покарання. Також суд згоден із тим, що обвинувачений продовжує не мати міцних соціальних зв`язків, що також може спонукати обвинуваченого переховуватись від суду, що теж доведено прокурором (син обвинуваченого є повнолітнім, живе окремо, вони нині взагалі не спілкуються, він має іншу сім`ю; обвинувачений уклав шлюб тільки 10.02.2021 року, тобто вже знаходячись у місцях обмеження волі; суд поважає приватне і сімейне життя кожної людини, у тому числі й обвинуваченого, а тому не бачить проблеми у тому, що останній уклав шлюб з ОСОБА_12 тільки коли він вже перебував під вартою, однак відзначає, що будь-яких даних про їх триваючі сімейні чи інші міцні і тривалі відносини, які продовжують існувати до цього часу та виникли задовго до укладення шлюбу, суду не надано; більш того, сам обвинувачений пояснив, що бачив дружину в останнє у 2021 році, і навіть хотів подавати заяву на розірвання шлюбу, і нині вона проживає навіть не у нього вдома, а у своєї матері; також суд враховує, що доказів наявності у обвинуваченого постійного місця роботи, яке він мав або міг би мати, якби опинився на волі, теж не має). Також суд враховує, що сімейний та майновий стан обвинуваченого не змінився.

При цьому суд згоден із тим, що прокурор довів наявність існування ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, якщо він буде перебувати на свободі, оскільки до цього він вчинив три кримінальні правопорушення перебуваючи на свободі, за які поніс покарання, і нині обвинувачується у особливо тяжкому злочині. Однак цей ризик, вже є менш імовірним у своєму настанні, оскільки суд переконаний, що перебуваючи під вартою майже 7 років обвинувачений вже цілком усвідомлює істотні обмеження його свободи, які настають у зв`язку із триманням його під вартою, яке може бути застосоване судом повторно і без визначення застави, на підставі клопотання прокурора, якщо обвинувачений порушить свої процесуальні обов`язки та/або буде ухилятись чи переховуватись від явки до суду та/або вчинить інше кримінальне правопорушення, якщо буде перебувати на свободі.

Таким чином, колегія суддів погоджується із тим, що прокурор довів наявність двох заявлених ризиків, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, і які продовжують існувати. І, що цілодобовий домашній арешт може запобігти настанню вказаним ризикам.

Отже, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на обвинуваченого тих самих обов`язків, підлягає задоволенню.

При цьому, судом враховано практику Європейського Суду з прав людини щодо застосування тримання під вартою. Зокрема:

- вирішуючи питання про звільнення або подальше тримання особи під вартою, органи державної влади зобов`язані розглянути альтернативні засоби забезпечення її явки до суду (див. згадане рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» (Buzadji v. the Republic of Moldova - п.87);

- до обґрунтувань, які згідно з практикою Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами (окрім наявності обґрунтованої підозри), належать такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. згадане рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» (Buzadji v. the Republic of Moldova), пункт 88). Ці ризики повинні бути належним чином обґрунтовані, а обґрунтування органів влади щодо цього не може бути абстрактним, загальними або шаблонними (див., серед інших джерел, рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» [ВП] (Merabishvili v. Georgia) [GC], заява № 72508/13, пункт 222, від 28 листопада 2017 року);

- суд застосовує ті самі критерії, оцінюючи розумність усього періоду позбавлення свободи, незалежно від місця, де утримувався заявник (в ізоляторі тимчасового тримання або вдома під домашнім арештом) - п.157 рішення від 04.07.2019 у справі "Корбан проти України";

- пункт 3 статті 5 Конвенції не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (рішення у справі "Шишков проти Болгарії" (Shishkov v. Bulgaria), N 38822/97, пункт 66);

- існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (п.39 рішення від 14.10.2010 у справі "Хайредінов проти України");

- національні органи влади зобов`язані встановити наявність конкретних фактів, відповідних підставам для подальшого тримання під вартою. Перекладення тягаря доведення щодо цього на особу, яка перебуває під вартою, рівноцінно порушенню принципу статті 5 Конвенції- положення, яке робить тримання під вартою винятковим відступом від права на свободу та таким, що дозволяється лише у вичерпно перерахованих та чітко визначених випадках (п.40 рішення від 14.10.2010 у справі "Хайредінов проти України").

Щодо клопотання обвинуваченого

про надання дозволу залишити житло домашнього арешту.

До обвинуваченого судом застосовано цілодобовий домашній арешт, але для реалізації своїх майнових прав він має потребу у зверненні до державних установ, підприємств та організацій у місті Коломия, що обумовлено його тривалим перебуванням під вартою і неможливістю вирішення таких питань інакше ніж за особистим зверненням.

В силу ч.5 ст.15 КПК України, поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Тому, суд вважає, що клопотання обвинуваченого слід задовільнити та дозволити ОСОБА_6 залишити житло цілодобового домашнього арешту 23, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та 27 лютого 2026 року у період часу з 07 год. по 19 год. для відвідування ним державних установ, підприємств та організацій у місті Коломия, з метою вирішення питань пов`язаних із майновими правами.

Отже, керуючись статтями 2,7-29, 30-33, 36, 37, 42, 45-47, 55-57, 73, 75-83, 84-117, 131-132, 133-146, 176-206, 276-279, 291-293, 314-372, 376, 392-395 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, за адресою: АДРЕСА_1 який полягає у забороні залишати це житло цілодобово протягом всіх днів строку дії цієї ухвали, а саме: з 23 лютого 2026 року по 23 квітня 2026 року, окрім випадків необхідності явки ОСОБА_6 до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області для розгляду даного судового провадження.

Дозволити ОСОБА_6 залишити житло цілодобового домашнього арешту 23, 24, 25, 26 та 27 лютого 2026 року у період часу з 07 год. по 19 год. для відвідування ним державних установ, підприємств та організацій у місті Коломия з метою вирішення питань пов`язаних із майновими правами.

Покласти на ОСОБА_6 , на строк з 23 лютого 2026 року по 23 квітня 2026 року, наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області;

- без дозволу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області не відлучатись з адреси домашнього арешту, окрім явки до суду;

- утриматись від спілкування будь-якої форми з учасниками даного кримінального провадження за межами зали суду за виключенням його захисника;

- здати на зберігання, протягом 2 (двох) діб, свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон (за його наявності) до територіального органу (підрозділу) Державної міграційної служби України у Івано-Франківській області;

- носити електронний засіб контролю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, але її оскарження не зупиняє її виконання.

Копію цієї ухвали невідкладно вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Копію цієї ухвали направити до Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області для контролю за поведінкою ОСОБА_6 , а також для оформлення і звернення із дорученням до Державної прикордонної служби України для використання нею цієї ухвали в роботі під час здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон України та контролю у контрольних пунктах в`їзду та виїзду громадян на тимчасово окуповані території України.

Копію цієї ухвали також направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для відома.

Виконання ухвали покласти на Головне управління національної поліції в Івано-Франківській області, а контроль за її виконанням покласти на Івано-Франківську обласну прокуратуру.

У судовому засіданні оголосити перерву до 06.03.2026, 09год.15хв.

Повний текст ухвали виготовлено 23.02.2026

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3