Справа № 482/329/26
Номер провадження 1-кс/482/185/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Нова Одеса

Слідчий суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса клопотання прокурора у кримінальному провадженні начальника Новоодеського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000004 від 05.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Херсон, одруженого, маючого на утриманні двох дітей, з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчими СВ ВП №6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 05.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, термін дії воєнного стану Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

У зв`язку з чим, 24.02.2022 Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено загальну мобілізацію, яка триває по теперішній час.

Так, відповідно до п. 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Крім того, п. 3 вказаного Указу зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені зокрема статтею 33 Конституції України, тобто право кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

№ 154 від 23.02.2022, (далі Положення), ТЦК та СП є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Відповідно до п. 8 Положення завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є, зокрема, виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Згідно п. 9 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань окрім іншого: здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; розробляють плани проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів, удосконалення системи оповіщення, збору та поставки зазначених мобілізаційних ресурсів на відповідній території; здійснюють контроль за проведенням на підприємствах, у закладах освіти роботи з ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; виконують інші функції відповідно до законодавства.

Відповідно до п.п. 3, 4 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та призовників, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі - Порядок), військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.

Відповідно до примітки до ст. 369-2 КК України члени ВЛК під час прийняття рішення про непридатність до військової служби, а також службові особи ТЦК та СП під час прийняття рішення визнання обмежено придатним до військової служби є особами уповноваженими на виконання функцій держави.

Так, 05.02.2026 ОСОБА_7 у ході особистої зустрічі вирішив проконсультуватись з ОСОБА_4 щодо подачі документів до ТЦК та СП та проходження військово-лікарської комісії. В цей же час, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на отримання від ОСОБА_7 неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення посадовими особами ТЦК та СП та ВЛК, які уповноважені на виконання функцій держави, щодо визнання обмежено придатним до військової служби ОСОБА_7 та подальшого поставлення останнього на військовий облік.

Цього ж дня, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_4 у присутності ОСОБА_7 зателефонував невідомій особі, зазначив повні анкетні дані ОСОБА_7 , а саме прізвище та ім`я по-батькові та дату народження і наголосив, що б його «пробили по базі».

06.02.2026, під час зустрічі ОСОБА_7 з ОСОБА_4 , останній повідомив, що перевірив ОСОБА_7 по базам та показав йому на своєму телефоні скрін-шот з його фотографією, його особистими даними, де також було зазначено, що він знаходиться в розшуку ТЦК та додатково повідомив, що краще йому нікуди не їздити, оскільки в такій ситуації його можуть затримати на будь-якому блокпості і мобілізувати. У ході цієї ж розмови ОСОБА_4 зазначив ОСОБА_7 що для вирішення цієї проблеми йому треба «гарна» людина і показав на себе, крім того зазначивши, що для вирішення цього питання ОСОБА_7 має надати ОСОБА_4 8500 доларів США, після чого ОСОБА_4 забезпечить прийняття комісією рішення про визнання ОСОБА_7 обмежено придатним до військової служби та видання йому військово-облікового документа встановленого законом зразка. Таким чином, ОСОБА_4 умисно створив умови за яких особа вимушена надати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів.

ОСОБА_7 усвідомлюючи, що ОСОБА_4 вчиняє дії, направлені на отримання неправомірної вигоди за вирішення питання про визнання його обмежено придатним, з метою викриття злочинних намірів та притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , 05.02.2026 ОСОБА_7 звернувся із відповідною заявою до правоохоронних органів.

06.02.2026, ОСОБА_7 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_4 , прибув до вул. Океанівська, 32 в м. Миколаєві, де зустрівся із останнім.

В цей же день, ОСОБА_4 з метою особистого незаконного збагачення, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, впевнив ОСОБА_7 в тому, що може посприяти та повпливати на лікарів військово-лікарської комісії у вирішення питання про визнання його обмежено придатним шляхом встановлення фіктивного діагнозу, при цьому зазначивши про необхідність надати особисто йому неправомірну вигоду у сумі 8 500 доларів США, за вчинення вищезазначених дій.

Далі, діючи під контролем правоохоронних органів, ОСОБА_7 погодився з пропозицією ОСОБА_4 щодо надання йому неправомірної вигоди у розмірі 8 500 доларів США, за здійснення ним впливу на прийняття рішення посадовими особами ТЦК та СП та ВЛК, які уповноважені на виконання функцій держави, щодо визнання обмежено придатним до військової служби ОСОБА_7 ..

В цей же час ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди, визначив та вказав йому порядок передачі неправомірної вигоди у два етапи. Відразу ОСОБА_7 повинен передати йому частину неправомірної вигоди в розмірі 5 000 доларів США та іншу частину неправомірної вигоди у сумі 3 500 доларів США необхідно буде надати після проходження ВЛК.

09.02.2026, ОСОБА_7 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_4 , прибув до АЗС «ОККО», за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, м. Нова Одеса. вул. Центральна, 4-А.

09.02.2025 о 12:21 год. ОСОБА_7 , діючи під контролем правоохоронних органів, знаходячись біля АЗС «ОККО», за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, м. Нова Одеса, вул. Центральна, 4-А, передав адвокату ОСОБА_4 , першу частину неправомірної вигоди у сумі 5 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 215 200 грн., від загальної суми неправомірної вигоди у розмірі 8 500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 365 840 грн. за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення членами ВЛК про визнання ОСОБА_7 обмежено придатним до військової служби.

На підставі викладених фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст.369-2 КК України, а саме: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

09.02.2026 о 12 год. 25 хв. в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, з конфіскацією майна тому, усвідомивши реальність настання суворих юридичних наслідків та тяжкість інкримінованого діяння, підозрюваний може вдатися до активних дій, спрямованих на уникнення відповідальності, зокрема до виїзду до інших областей, за межі України з у рахуванням обставин у яких він підозрюється. Підозрюваний обізнаний з обставинами кримінального провадження, має можливість доступу до документів, засобів зв`язку та інших доказів, які мають доказове значення у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим може вжити заходів щодо їх знищення, приховування або спотворення з метою уникнення кримінальної відповідальності. Підозрюваному відомі анкетні дані свідків та інших учасників кримінального провадження, характер їх показань та обставини, що підлягають доказуванню, що створює реальну можливість здійснення незаконного впливу на них шляхом переконання, погроз, підкупу або іншим чином з метою зміни чи відмови від надання правдивих показань, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Перебуваючи на волі, підозрюваний може узгоджувати свої дії з іншими особами, причетними до вчинення кримінального правопорушення, впливати на хід досудового розслідування, створювати штучні докази невинуватості, а також іншим чином перешкоджати встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Також з урахуванням характеру інкримінованого кримінального правопорушення, яке пов`язане з одержанням неправомірної вигоди, існує ризик продовження протиправної діяльності або вчинення інших кримінальних правопорушень, спрямованих на отримання незаконного прибутку.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала, з підстав у ньому викладених.

Підозрюваний пояснив, що він розуміє суть оголошеної йому підозри та просив застосувати заставу у розмірі меншому ніж просив прокурор.

Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти застосування тримання під вартою, посилаючись на те, що наведені слідчим ризики не підтверджено відповідними доказами. Сама тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення не є визначальною підчас встановлення ризиків і обрання запобіжного заходу. ОСОБА_4 співпрацює із слідством, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, сім`ю, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких має враджені вади серця від народження потребує постійного лікування, нагляду лікарів. Вказували що ризики можуть бути нівельовані і шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, наприклад застави, у розмірі який визначено законом для відповідної категорії тяжкості правопорушення.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку підозрюваного та його захисників, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_4 , інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_7 про те, що 09.02.2026 приблизно о 08:20 год. він зателефонував чоловіку на ім`я ОСОБА_8 та повідомив, що перебуває у м. Нова Одеса Миколаївського району Миколаївської області. У ході телефонної розмови ОСОБА_8 поцікавився місцем зустрічі, на що свідок запропонував зустрітися на АЗС «ОККО», оскільки перебував неподалік вказаного місця. ОСОБА_8 погодився. При цьому ОСОБА_8 повідомив свідку про необхідність створити направлення на проходження військово-лікарської комісії у додатку «Резерв+», зайшовши до розгорнутої інформації, та після отримання відповіді направити йому скріншот відповідного повідомлення, що свідком було виконано. Надалі, о 11:49 год. 09.02.2026 ОСОБА_8 самостійно зателефонував свідку та повідомив, що виїжджає з м. Миколаєва Миколаївської області. Свідок очікував ОСОБА_8 у приміщенні АЗС «ОККО» у м. Нова Одеса, перебуваючи біля вікна. Близько 12:21 год. 09.02.2026 свідок помітив, що ОСОБА_8 прибув на територію АЗС на автомобілі марки «Dodge» сірого кольору, після чого дістав мобільний телефон та почав телефонувати свідку, однак, піднявши голову, побачив свідка у приміщенні АЗС, зайшов до середини, де вони привіталися, після чого ОСОБА_8 замовив каву та запропонував вийти на вулицю. Перебуваючи на вулиці, свідок передав ОСОБА_8 копію паспорта громадянина України, копію реєстраційного номера облікової картки платника податків, а також копію медичної довідки щодо наявності проблем зі слухом одного вуха. У подальшій розмові ОСОБА_8 повідомив свідку, щоб той готувався на 10.02.2026 до проходження ВЛК та зазначив, що особисто супроводжуватиме його під час проходження лікарів. Одразу після цього ОСОБА_8 запитав у свідка про наявність грошових коштів як передоплати та простягнув руку долонею догори. Свідок дістав зі своєї сумки грошові кошти у сумі 5000 доларів США, які були згорнуті навпіл та скріплені резинкою, після чого передав їх ОСОБА_9 отримав зазначені грошові кошти та помістив їх до зовнішньої верхньої кишені куртки чорного кольору, в яку був одягнений. Крім того, свідок повідомив, що під час їх першої зустрічі, перебуваючи у салоні автомобіля ОСОБА_8 , останній демонстрував йому документи висновок ВЛК із власною фотокарткою, у якому було зазначено, що він визнаний обмежено придатним до військової служби, та повідомив, що свідок отримає аналогічний документ. При перегляді вказаного документа свідок запам`ятав анкетні дані ОСОБА_8 , а саме ОСОБА_4 ;

-протоколом огляду грошових коштів 100 доларів США;

-протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України, в ході чого у ОСОБА_4 виявлено та вилучено грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 50 шт., 100 доларів США, які свідок ОСОБА_7 , діючи під контролем правоохоронних органів, передав ОСОБА_4 ;

-протоколом обшуку від 09.02.2026 року автомобіля марки «Dodge Journey» реєстраційний номер НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , а власником згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Миколаєва, українка, громадянка України, раніше не судима, офіційно непрацююча, із середньою освітою, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у ході якого виявлено та вилучено: направлення на МРТ на ім`я ОСОБА_11 на 1 арк.; картка обстеження та медичного огляду на ім`я ОСОБА_11 на 1 арк.; направлення на ім`я ОСОБА_11 на 1 арк.; -довідка на ім`я ОСОБА_12 на 1 арк.; довідка на ім`я ОСОБА_12 на 1 арк.; інформаційна згода ім`я ОСОБА_12 на 1 арк.; картка обстеження та медичного огляду на ім`я ОСОБА_12 на 1 арк.; дослід вебера з консультативним висновком на 1 арк.; консультативний висновок та КТ на ім`я ОСОБА_12 на 1 арк.; рекомендаційний лист на 1 арк, які поміщено до спеціального пакету HYQO157450.

-іншими матеріалами провадження, зокрема матеріалами негласних (слідчих) розшукових дій.

Досліджені слідчим суддею докази у їх сукупності і взаємозв`язку свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане вимаганням такої вигоди.

Матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Щодо ризику переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

ОСОБА_4 може вжити заходів для переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Це зумовлено тим, що йому інкримінується вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років. Усвідомлюючи реальність настання суворих юридичних наслідків та тяжкість інкримінованого діяння, підозрюваний може вдатися до активних дій, спрямованих на уникнення відповідальності, зокрема до виїзду до інших областей, за межі України з у рахуванням обставин у яких він підозрюється.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У пункті 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» Європейський суд зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_4 маючи зв`язки з службовими особами ТЦК та СП, а також працівниками ВЛК може знищити, сховати, виготовити або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як на даний час не встановлено всіх обставин злочину та не встановлено інших осіб, з яких останній міг вимагати неправомірну вигоду, так як під час проведення обшуку у автомобілі, яким користувався підозрюваний виявлено медичні документи різних осіб, з яких останній міг вимагати неправомірну вигоду. Підозрюваний обізнаний з обставинами кримінального провадження, має можливість доступу до документів, засобів зв`язку та інших доказів, які мають доказове значення у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим може вжити заходів щодо їх знищення, приховування або спотворення з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Такі дії можуть стосуватися як документів, що оформлялися для прикриття незаконних схем, так і службової кореспонденції, медичних довідок, електронних файлів, телефонних листувань чи записів, які можуть безпосередньо підтверджувати його роль та роль інших можливих учасників у злочині та механізм вчинення правопорушення. У разі їх знищення або підміни буде ускладнено або унеможливлено проведення експертиз, встановлення зв`язків між можливими співучасниками, а також аналіз маршруту отримання та передачі неправомірної вигоди.

З урахуванням того, що досудове розслідування наразі триває, а низка важливих слідчих (розшукових) дій ще не проведена, збереження зазначених речей і документів є критично необхідним для досягнення цілей кримінального провадження. У разі перебування ОСОБА_4 на волі існує підвищена ймовірність того, що він особисто або через третіх осіб здійснить дії, спрямовані на усунення чи фальсифікацію доказів, що матиме прямий негативний вплив на повноту, всебічність та об`єктивність досудового розслідування.

Щодо ризику незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Перебуваючи на волі ОСОБА_4 , під загрозою суворості покарання, маючи всі необхідні засоби та можливості, достовірно знаючи про тяжкість вчиненого злочину та невідворотність покарання, використовуючи зв`язки із службовими особами ТЦК та СП, а також працівників ВЛК може незаконно впливати на основного свідка кримінального провадження, а саме: ОСОБА_7 та інших осіб, які підлягають встановленню та допиту в якості свідків у кримінальному провадженні, у тому числі шляхом схиляння до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують його, чим перешкоджати встановленню істини у провадженні, чи взагалі схиляння до відмови давати свідчення, чи їх спотворення на користь ОСОБА_4 . Саме вказаний свідок був заявником у кримінальному провадженні та попередив правоохоронні органи про протиправну діяльність підозрюваного.

Крім цього, на даний час не встановлено інших осіб, які ще не допитані у кримінальному провадженні, однак за результатом розсекречення матеріалів за результатом проведення негласних слідчих (розшукових) дій останні будуть викликані до органу досудового розслідування та допитані у якості свідків щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Оскільки на даний час досудове розслідування перебуває на початковому етапі розслідування, не завершено проведення всіх необхідних і можливих слідчих дій з метою отримання доказів вини ОСОБА_4 , а останній, в свою чергу, перебуваючи на волі та дізнавшись в порядку передбаченому КПК України від органу досудового розслідування про здобуті в ході слідства докази на обґрунтованість його підозри та виявлені під час слідства обставини кримінального правопорушення, наявні у наданих йому додатках до клопотання про обрання запобіжного заходу, може вживати заходи до перешкоджання об`єктивності досудового розслідування.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення щодо отримання неправомірної вигоди, так як в ході обшуку в автомобілі марки «Dodge Journey» реєстраційний номер НОМЕР_1 , виявлено та вилучено медичну документацію на інших людей, а підтвердженого законного джерела доходу ОСОБА_4 не має.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, саме такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, є обґрунтованим і застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не забезпечить у повній мірі виконання підозрюваною процесуальних обов`язків на даному етапі кримінального провадження.

Так не можуть бути застосовані:

-особисте зобов`язання, оскільки, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, таким чином не може заслуговувати на довіру суду;

-особиста порука, оскільки, відсутні дані щодо осіб, які заслуговують на довіру та які можуть поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків;

-домашній арешт, оскільки ОСОБА_4 , фактично не проживає за місцем реєстрації та постійного мешкання, а тому має можливість вільного використання засобів зв`язку (мобільний телефон, Інтернет, тощо), які зможе використати для впливу на заявника та свідків у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею підчас розгляду клопотання не встановлено обставин пов`язаних із здоров`ям підозрюваного які перешкоджали б триманню його під вартою.

У відповідності до положень ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави.

Розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (ч. 5 ст. 182 КПК України).

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного особу від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки, а з іншого - не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості внесення застави.

Таким чином, при визначені розміру застави необхідно врахувати: обставини кримінального правопорушення; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

Визначаючи підозрюваному розмір застави, суд враховує його матеріальний стан, його роль у вчиненні інкримінованого йому діяння, також розмір грошових коштів, які становлять предмет неправомірної вигоди.

Слідчий суддя приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Європейським судом з прав людини визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

У зв`язку з викладеним слідчий суддя дійшов висновку про доцільність визначення застави підозрюваному ОСОБА_4 у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 499200 гривень.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою.

Згідно ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, та які передбачені пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК України.

Слідчий суддя переконаний, що з метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці підозрюваного, у разі внесення підозрюваним застави необхідним є покладення на нього наступних обов`язків :

прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду із населеного пункту, в якому він проживає - Миколаївська область, м. Миколаїв;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, контактних даних;

утримуватись від спілкування із свідком у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 та іншими свідками у цьому кримінальному провадженні, іншими підозрюваними у цьому провадженні якщо таких буде встановлено;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Стороною захисту у судовому засіданні не було спростовано необхідність їх покладення на підозрюваного та не надано слідчому судді достатніх доказів, які б перешкоджали їх покладенню.

Слід зауважити, що кримінальне провадження на даній стадії не встановлює вину особи, а лише досліджує можливу наявність у діях такої особи ознак кримінального правопорушення, тому має бути забезпечено такий ступінь втручання у права та свободи особи, що відповідатиме рівню доведеності обставин кримінального провадження.

Запобіжний захід застосовується з урахуванням часу затримання особи.

У п. 30 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99 від 27.09.2001, Європейський Суд з прав людини зазначив: «…Незважаючи на те, що п. 1 ст. 6 Конвенції прав людини зобов`язує суди мотивуючи свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент…». Тобто, ступінь необхідності детально мотивувати аргументи сторін кримінального провадження визначається слідчим суддею з урахуванням обставин справи.

У зазначеній справі слідчий суддя надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін.

Керуючись ст.ст. 176 - 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

1.Клопотання прокурора у кримінальному провадженні начальника Новоодеського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000004 від 05.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

2. Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.04.2026 року включно.

3. Визначити розмір застави розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 499200 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч двісті) гривень, за умови внесення якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слід негайно звільнити з-під варти.?

4. У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду із населеного пункту, в якому він проживає - Миколаївська область, м. Миколаїв;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, контактних даних;

утримуватись від спілкування із свідком у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 та іншими свідками у цьому кримінальному провадженні, іншими підозрюваними у цьому провадженні якщо таких буде встановлено;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

5. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1