Провадження № 1-кп/761/3069/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001172, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 жовтня 2025 року щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гдинк Ахтинського району Республіки Дагестан Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:

08 січня 2026 року до Шевченківського районного суду м. Києва з Київського апеляційного суду надійшов за підсудністю обвинувальний акт Офісу Генерального прокурора з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001172, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 жовтня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, зазначивши, що він відповідає вимогам КПК України. Підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акта не вбачає.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки вважає, що він не відповідає вимогам статті 291 КПК України.

Зазначив, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, а також формулювання обвинувачення за своїм змістом є суперечливими, а виклад в обвинувальному акті фактичних обставин, які мають бути предметом дослідження у суді в іншому кримінальному провадженні свідчить про передчасне звернення прокурора з обвинувальним актом до суду, оскільки викладені в ньому фактичні обставини не є встановленими, а тому суперечать формулюванню обвинувачення.

Крім цього, стороною захисту заявлене клопотання про скасування додаткових обов`язків покладених на обвинуваченого ОСОБА_3 , строк дії яких продовжений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2026 до 16.04.2026, зокрема, не відлучатися із м. Києва без дозволу суду, за винятком невідкладних випадків, пов`язаних із небезпекою для життя та здоров`я; продовжити зберігання у Центральному міжрегіональному управлінні ДВС у м. Києві та Київській області паспорта для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В обґрунтування клопотання зазначив, що відсутні ризики, які передбачені ст. 177 КПК України.

Вказав, що відсутність ризику переховування від суду після направлення обвинувального акту підтверджується тим, що за час досудового розслідування і до підготовчого засідання у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 жодного разу не порушив покладені на нього обов`язки, завжди з`являвся на виклики прокурора чи слідчого судді, на всі призначені судові засідання, в тому числі і до застосування до нього запобіжного заходу, а також після того, як строк дії обов`язків закінчився.

Акцентував увагу суду на тому, що ОСОБА_3 обвинувачується не у вчиненні злочину, а у вчиненні проступку, за який не передбачено суворого покарання, що само по собі суттєво зменшує ризик ухилення від суду.

Звертав увагу на міцність соціальних зв`язків ОСОБА_3 , який одружений, має трьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми, є фізичною особою-підприємцем, що в тому числі вказує на відсутність намірів ухилення від суду.

Відсутність ризику знищення, переховування або спотворення будь-яких речей та документів, які мають значення для кримінального провадження обґрунтував тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчене, обвинувальний акт направлений до суду, а отже всі докази, які сторона обвинувачення вважає такими, що мають значення для кримінального провадження вже зібрані.

Щодо ризику впливу на свідків або інших учасників кримінального провадження, зазначив, що такий вплив має бути саме незаконним, тобто мають існувати обставини, які можуть підпадати під ознаки протиправності, а отже мають бути докази на підтвердження таких обставин.

Щод ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вказав, що з урахуванням того, що досудове розслідування закінчилось та обвинувальний акт переданий на розгляд суду, то вказаний ризик об`єктивно відсутній.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, сторона захисту зазначала, що вказаний ризик є припущенням, оскільки ОСОБА_3 ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, а тому з підстав наведених вище просив задовольнити клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника.

Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні заперечив проти клопотань захисника, посилаючись на їх необґрунтованість. Крім того, зазначив, що вказаний обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Суд, дослідивши обвинувальний акт, заслухавши думки учасників судового провадження, проаналізувавши доводи клопотань адвоката ОСОБА_5 , дійшов таких висновків.

Так, вказане кримінальне провадження за підсудністю підлягає розгляду Шевченківським районним судом міста Києва.

Підстав для закриття кримінального провадження судом не встановлено.

Перешкод щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту судом не встановлено.

Обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст. 291 КПК України.

Безспірні підстави для повернення обвинувального акту прокурору відсутні.

Так, клопотання захисника ОСОБА_5 щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та повернення обвинувального акту прокурору не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України передбачено право суду у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

При цьому необхідно звернути увагу, що законодавець встановлює не обов`язок суду, а саме право повернути обвинувальний акт прокурору (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №520/8135/15-к, провадження № 51-203 км 17).

Вбачається, що для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта суд має встановити невідповідність відомостей, що фактично наявні у обвинувальному акті, тим відомостям, які він має містити, згідно з вимогами КПК України.

При цьому повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, закріплено у ч. 2 ст. 291 КПК України.

До них належать: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно (ч. 3 ст. 291 КПК України).

Дослідивши поданий у даному кримінальному провадженні обвинувальний акт, суд дійшов висновку, що вищевказані вимоги до обвинувального акта стороною обвинувачення дотримані в тій мірі, яка не перешкоджає суду призначити судовий розгляд. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001172, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 жовтня 2025 року містить відомості, які передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, підписаний прокурором, який його затвердив, і до нього додано передбачені кримінальним процесуальним законом додатки. Тому, суд дійшов висновку про відповідність даного обвинувального акта вимогам чинного законодавства, а також про відсутність у ньому таких недоліків, які б могли стати підставою для його повернення прокурору. При цьому, суд відхиляє доводи сторони захисту, наведені у клопотанні про повернення обвинувального акта.

Стосовно аргументів захисника в частині того, що обвинувальний акт містить фактичні обставини, які не є встановленими, а тому суперечать формулюванню обвинувачення, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. В обвинувальному акті, зокрема, зазначається виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України).

Саме сформульованим обвинуваченням визначаються межі судового розгляду (ч. 1 ст. 337 КПК України).

З наведеного слідує, що визначення способу та обсягу викладу фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті належить до дискреційних повноважень прокурора.

Виключно прокурор уповноважений підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому КПК України. При цьому кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, кваліфікацій дій особи, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та/або статтю Закону України про кримінальну відповідальність.

Вказана позиція кореспондується з правовою позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 03.07.2019 по справі № 273/1053/17 провадження № 51-8914км18. Відповідно до цієї позиції кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Визначення ступеня деталізації опису обставин вчинення кримінального правопорушення в обвинувальному акті належить до повноважень прокурора. Разом з тим, зміст та спосіб викладення вказаних обставин повинні давати можливість обвинуваченому в достатній мірі розуміти суть висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки позиції сторони захисту.

Про обізнаність обвинуваченого із суттю обвинувачення повинні свідчити не лише наявність у тексті обвинувального акта правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, а фактичні обставини вчинення злочину та інші обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказане є важливою передумовою забезпечення права на справедливий судовий розгляд.

Разом з тим, суд не вважає зазначені стороною захисту обставини такими, що свідчать про невідповідність обвинувального акту ст. 291 КПК України, та порушення правил викладення прокурором обвинувачення.

Зміст ст. 291 КПК України розширеному тлумаченню не підлягає і прокурор, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, виклав (затвердив) у обвинувальному акті всі обставини кримінального правопорушення, які він вважав встановленими, і відповідно цим обставинам формулювання обвинувачення, тому суд не вправі в ході підготовчого судового засідання надавати оцінку змісту зазначеним прокурором відомостям у даному процесуальному документі та формулюванню обвинувачення.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту з приводу невідповідності обвинувального акта вимогам законодавства, які б слугували беззаперечною підставою для його повернення прокурору або такими, що перешкоджали б призначенню його до судового розгляду. За таких обставин у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 слід відмовити.

Щодо заявленого клопотання стороною захисту про скасування додаткових обов`язків покладених на обвинуваченого ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно до ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник , має право подати до місцевого суду клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, та покладених на нього судом чи про зміну способу їх виконання.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути замінений на інший - більш або менш суворий.

Судом встановлено, що Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покладено на обвинуваченого ОСОБА_3 передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із м. Києва без дозволу суду, за виключенням невідкладних випадків, пов`язаних із небезпекою для життя та здоров`я; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; продовжити зберігання у Центральному міжрегіональному управління ДВС у м. Києві та Київській області паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

З приводу ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України слід вказати, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні проступку. Суспільна небезпечність проступку нижча ніж вчинення нетяжкого кримінального правопорушення, тобто такий критерій як тяжкість покарання у даному випадку не впливає на ризик переховування.

Відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України не є такого ступеню, щоб особа могла переховуватись від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення покарання, оскільки за відсутності судимості та з урахуванням особи обвинуваченого, суд при призначенні покарання може перейти до більш м`яких його видів.

Однак, для забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого, та виконання інших обов`язків, суддя вважає, що такий ризик все ж таки об`єктивно існує.

Суд вважає, що ризик впливу на свідків або інших учасників кримінального провадження існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків, інших учасників кримінального провадження лише актуалізується, адже за наслідками ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Відповідний незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою.

Суд вважає ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні обґрунтованим, оскільки їх показання відповідно, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування.

Існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від суду, теж залишаються існувати та вірогідність їх настання існує.

Так, в судовому засіданні сторона захисту зазначала, що підставою для скасування обов`язків «не відлучатися із м. Києва без дозволу суду, за виключенням невідкладних випадків, пов`язаних із небезпекою для життя та здоров`я» та «продовжити зберігання у Центральному міжрегіональному управління ДВС у м. Києві та Київській області паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну» є потреба обвинуваченого ОСОБА_3 у виконанні його посадових обов`язків та відвідування членів родини поза межами м. Києва та Київської області.

В обґрунтування зазначених клопотань стороною захисту ні в судовому засіданні, ні в письмовому клопотанні підстав скасування вищевказаних додаткових обов`язків, які продовжені ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2026 року, не наведено, в тому числі документів (доказів), які б свідчили про реальну потребу обвинуваченого ОСОБА_3 відлучатися із м. Києва та Київської області або ж неможливість продовження зберігання у Центральному міжрегіональному управління ДВС у м. Києві та Київській області паспорту (паспортів) обвинуваченого для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, суду не надано.

Відсутність порушень з боку обвинуваченого ОСОБА_3 покладених на нього обов`язків під час досудового розслідування не свідчить про відсутність в провадженні будь-яких ризиків, як про це стверджує захисник ОСОБА_5 .

Щодо доводів захисника ОСОБА_5 про належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , а також наявність міцних соціальних зв`язків, викладених в клопотанні про скасування додаткових обов`язків суд зазначає, що сумлінне виконання останнім покладених на нього обов`язків, а також наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків не може бути самостійними підставами для скасування вказаних стороною захисту додаткових обов`язків. Крім цього, належне виконання обов`язків вказує на дієвість застосованого запобіжного заходу та стимулює особу, до якої він застосований, до належної процесуальної поведінки.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту щодо скасування додаткових обов`язків, покладених на обвинуваченого. За таких обставин у задоволенні вказаного клопотання захисника ОСОБА_5 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про скасування покладених на обвинуваченого обов`язків - залишити без задоволення.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору - залишити без задоволення.

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001172 від 15 жовтня 2025 року, яке відбудеться в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А, зал № 12, 06 березня 2026 року о 10 годині 00 хвилин.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Викликати в судове засідання сторони кримінального провадження.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Шевченківського

районного суду м. Києва ОСОБА_1