У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 182/4992/25

Номер провадження 1-кп/184/92/26

31 березня 2026 року

Покровський міський суд Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції клопотання прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 від 12.03.2026 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000423, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 березня 2025 року за обвинуваченням:

¦ ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Горлівка Донецької області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1 КК України,

¦ ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Шолохове Нікопольського району Дніпропетровської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , -

ПОСТАНОВИВ:

В провадженні Покровського міського суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1 КК України ч.4 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 березня 2025 року.

Прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що заявлені раніше ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого, вчинити інше кримінальне не зменшились, та запобігти яким шляхом застосування більш м`яких, аніж тримання під вартою запобіжних заходів, неможливо.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник в судовому засідання заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник в судовому засідання заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши учасників процесу та дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Відповідно до ч.2 вказаної статті, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судом встановлено, що 24.03.2025 слідчим суддею Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

13.10.2025 року ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області дію запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено до 11 грудня 2025 року без визначення застави. Ухвалою Покровського міського суду від 03.02.2026 року строк дії запобіжного заходу продовжений до 03.04.2026 року.

Ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

З контексту ст. 177 КПК України випливає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання доцільності продовження запобіжного заходу, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч. 2 ст. 258, ч.2 ст. 263-1 КК України.

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд виходить з того, що відповідно до практики ЕСПЛ, тяжкість можливого покарання згідно рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. Крім того, оцінка ризику ухилення від суду має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками (справа «Бекчиєв проти Молдови»). Оцінка ризику повторного скоєння правопорушення має здійснюватись, зокрема, з встановлених обставин справи щодо біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Клоот проти Бельгії).

Вивченням особистості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановлено, що останні мають постійне місце проживання, ніде не працюють, не одружені, неповнолітніх дітей на утриманні не мають, інших будь-яких соціальних чинників, які б стримували їх у м. Покров Дніпропетровської області, також обвинувачені не мають.

Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Тому, є достатні підстави вважати, що з метою ухилення від суду, а також уникнення покарання за тяжкі злочини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть переховуватися від суду.

Зазначена обставина вказує на існування обґрунтованого ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України - переховуватися від суду.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого у кримінальному провадженні, що фактично створить умови для здійснення впливу на свідків та іншого обвинуваченого, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій з метою зміни ними показів у майбутньому для уникнення кримінальної відповідальності. Ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України.

Зазначена обставина вказує на існування обґрунтованого ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого у кримінальному провадженню.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , знаходячись на свободі, можуть в подальшому вчиняти умисні дії, спрямовані на вчинення терористичного акту. Також, враховуючи той, що в ході досудового розслідування встановлені обставини готування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до вчинення терористичного акту, наявні обґрунтовані підстави вважати, що у разі незастосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останні можуть продовжити вказану протиправну діяльність, а також вчинити інші кримінальні правопорушення проти державної та громадської безпеки.

Аналізуючи ризик переховування обвинувачених від суду в контексті практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov.russia (Панченко проти росії). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciew.Moldova (Бекчиев проти Молдови).

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується останні, а також навички останніх з виготовлення саморобного вибухового пристрою, свідчить про підвищену небезпеку останніх.

Наведене вказує, що існує обґрунтований ризик, передбачений п. 5 ч. 1

ст. 177 КПК України, а саме продовжувати свою злочинну діяльність чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, при вирішенні питання продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд доходить висновку про продовження існування та не зменшення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст.14, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1 КК України, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі до 12 років; обвинувачені в повній мірі розуміють невідворотність покарання у виді позбавлення волі.

Застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконанню обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд звертає увагу на те, що зазначені обставини підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу відповідно до ст. 178 КПК України.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України суд під час дії воєнного стану при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 258-258-6 Кримінального кодексу України.

Таким чином, виходячи з положень КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали справи, які свідчать про наявність зазначених ризиків, а також те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченим кожному окремо необхідно продовжити ще на 60 днів до 29 травня 2026 року включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 314, 315, 316, 369-372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 від 12.03.2026 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000423, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 березня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1 КК України - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 діб, з 31 березня 2026 року до 29 травня 2026 року включно з утриманням останнього в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4» без визначення застави.

Продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 60 діб, з 31 березня 2026 року до 29 травня 2026 року включно з утриманням останнього в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4» без визначення застави.

В задоволення клопотання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисників про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору, направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4».

На ухвалу може бути подана скарга в Дніпровський апеляційний суд протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а підозрюваним який тримається під вартою в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя Покровського міського суду ОСОБА_1