ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.11.2025 року за № 000033, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Товстеньке Чортківського району Тернопільської області, громадянина України, одруженого, із середньою-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді начальника служби тилу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «штаб сержант», раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, призваним за контрактом, перебуваючи на посаді начальника служби тилу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «штаб сержант», у невстановлений під час досудового розслідування час, але не пізніше травня 2025 року, знаходячись у невстановленому місці, достовірно знаючи, що посвідчення водія є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, маючи прямий кримінально противоправний умисел, спрямований на незаконне набуття права на керування транспортними засобами категоріями «В,С», шляхом виготовлення підробленого документу за попередньою змовою групою осіб, знаючи законний порядок отримання посвідчення водія, всупереч Положенню про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 та Постанові Кабінету Міністрів України від 31.01.1992 № 47, якою затверджена форма та реквізити, усвідомлюючи, що в посвідчення водія будуть внесені завідомо неправдиві відомості, які не відповідають дійсності, розуміючи, що особа, до якої він звернувся, не являється особою, якій законом надано право у зв`язку із своєю професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати такі документи, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити, та такі документи надають право на керування транспортним засобом, ОСОБА_6 , з метою досягнення обумовленої домовленості з невстановленою особою (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) при спілкуванні он-лайн за допомогою месенджеру «Фейсбук», перебуваючи у невстановленому місці та у невстановлений час, надав вищевказаній особі необхідні реквізити - свої анкетні дані - прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, номер телефону, групу крові, фотографії обличчя та підпису, а також номер відділення ТОВ «Нова Пошта» для відправки, та повідомив про наявність іншої необхідної інформації у Єдиному державному реєстрі МВС, оскільки ОСОБА_6 раніше отримував посвідчення водія категорій «В,С», відомості про яке містяться у Єдиному державному реєстрі МВС, які було використано невстановленою особою (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) під час виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія.

Після цього, невстановлена особа, у не встановлений час, але не пізніше травня 2025 року, у невстановленому місці виготовила посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відкритими категоріями «В», «С» дійсного з 07.05.2025 по 07.05.2055, виданого ТСЦ 8041, бланк якого за своїми характеристиками не відповідає встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, та відправив його ОСОБА_6 за допомогою ТОВ "Нова Пошта", перебуваючи у невстановленому місці та у невстановлений час, невстановленим шляхом.

Після чого ОСОБА_6 , перебуваючи у відділенні №118 ТОВ «Нова Пошта», де отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 на своє ім`я та свідоцтва про закінчення закладу та довідку, та під час отримання посилки, здійснив оплату за виготовлення підробленого документу невстановленим способом у невстановлений час, але не пізніше травня 2025 року, невстановленій особі (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) у сумі 12 500 грн.

Дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 3 ст. 358 КК України як підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права метою використання його іншою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, ОСОБА_6 10 листопада 2025 року, приблизно о 09 годині 20 хвилин, перебуваючи на проїзній частині, біля будинку № 5 по вулиці Ганни Михайленко (Спартаківська) в м. Одеса, під час керування транспортним засобом марки «Mitsubishi Pаjero Sport», з номерним знаком транспортного засобу НОМЕР_3 , був зупинений екіпажем УПП в Одеській області ДПП.

Після чого, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 , з відкритими категоріями «В», «С», видане ТСЦ 8041 на його ім`я є підробленим, оскільки не отримував його в порядку, встановленому «Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженому Постановою Кабінету міністрів України від 08.05.1993 року, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою підтвердження права керування транспортним засобом марки «Mitsubishi Pfjero Sport», з номерним знаком транспортного засобу НОМЕР_3 та посвідчення своєї особи, на вимогу працівника Управління патрульної поліції в Одеській області, висловлену в порядку ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», пред`явив підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_2 , з відкритими категоріями «В», «С», видане ТСЦ 8041, на його ім`я з власною фотокарткою, тим самим використав завідомо підроблений документ для посвідчення своєї особистості та підтвердження права керування транспортним засобом.

Дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, визнав повністю та надав покази щодо обставин кримінального правопорушення аналогічні відомостям, які зазначені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро кається та виражає готовність нести відповідальність за вчинене.

Прокурор під час судового розгляду просив обмежитись допитом обвинуваченого і дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які, під час судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, крім того, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин даного провадження, отже, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 підтвердив, що саме він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2. ст. 263 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин. Показання обвинуваченого ОСОБА_7 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обвинувачення, добровільності та істинності його позиції. Зважаючи на те, що обвинувачений підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини і беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, покази обвинуваченого суд вважає такими, що відповідають фактичним обставинам, які встановлені судом.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 підтвердив, що саме він вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин. Показання обвинуваченого ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обвинувачення, добровільності та істинності його позиції. Зважаючи на те, що обвинувачений підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини і беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, покази обвинуваченого суд вважає такими, що відповідають фактичним обставинам, які встановлені судом.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення і кваліфікує його дії:

- за ч. 3 ст. 358 КК України як підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права з метою використання його іншою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб;

- за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом встановлені щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 - не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжкого злочину та кримінального проступку; особу ОСОБА_6 (особа осудна), його вік (55 років), відомості, що зазначені в службовій характеристиці, стан здоров`я, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває; факт перебування обвинуваченого на військовій службі, в повному обсязі визнання вини у вчиненому та відвертий осуд своєї поведінки; наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставини, що обтяжує покарання.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги обставини вчинених кримінальних правопорушень, та те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного та його майновий стан, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд погоджується з позицією прокурора в судових дебатах, та приходить до висновку про можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі, та санкції ч. 4 ст. 358 КК України, а саме у виді штрафу. Остаточне покарання суд призначає із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому, суд, окрім наведених вище мотивів в цьому конкретному випадку враховує індивідуальні особливості вчиненого діяння, тривалість протиправної поведінки та її наслідків, те що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого (ч. 2 ст. 50 КК України). Також, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим діяння, обставини його вчинення, критичне відношення винної до вчиненого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, справедливим та співмірним із тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та особою винної.

Суд вважає, що у цьому випадку буде досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 по даному кримінальному провадженню не обирався. Враховуючи особу обвинуваченого та приймаючи до уваги призначене покарання, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 13.11. 2025 року - скасувати

Питання щодо речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Документально підтверджені процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні на залучення експерта для проведення судової технічної експертизи документів від 24.11.2025 року № СЕ-19/116-25/27772-ДД в сумі 3 565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 358 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання, у виді у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного основного покарання, у виді обмеження волі, з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На період проходження військової служби контроль за поведінкою ОСОБА_6 , який звільнений від відбування покарання з випробуванням, здійснюється командиром військової частини, в якій останній проходить службу, а після звільнення з військової служби уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання.

Строк випробування, а саме іспитовий строк, обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 09 лютого 2026 року

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 - не обирати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хаджибейського районного сду міста Одеси від 13.11.2025 року - скасувати.

Речові докази, відповідно до постанов слідчого від 05.02.2025 року, а саме:

- посвідчення водія серія НОМЕР_2 на ім?я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

- мобільний телефон марки та моделі «Iphone XS», IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 без сім-картки, - вважати повернутим ОСОБА_6 .

- мобільний телефон марки та моделі Samsung Galaxy A16», imei 1: НОМЕР_6 , imei 2: НОМЕР_7 з вставленою сім-картою оператора «Лайф» номером НОМЕР_8 - вважати повернутим ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судової технічної експертизи документів від 24.11.2025 року № СЕ-19/116-25/27772-ДД в сумі 3 565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України судом у судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку

Суддя ОСОБА_1