Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
683/312/26: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Провадження за поданням правоохоронних органів, за клопотанням слідчого, прокурора та інших осіб про; продовження строків тримання під вартою.
Надіслано судом: 14.04.2026. Зареєстровано: 14.04.2026. Забезпечено надання загального доступу: 15.04.2026.
Дата набрання законної сили: 09.04.2026
Номер судового провадження: 11-кп/820/326/26
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 683/312/26

Провадження № 11-кп/820/326/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 квітня 2026 року у кримінальному провадженні № 0000138 від 14 березня 2019 року, про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старокостянтинів Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

У провадженні Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження № 0000138, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

За клопотанням прокурора під час судового розгляду ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 квітня 2026 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 30 травня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із судовим рішенням, захисникобвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 квітня 2026 року скасувати та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково, обравши обвинуваченому ОСОБА_7 інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою у вигляді домашнього арешту.

Захисник вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ризики в судовому засіданні не доведені, заявлені формально, не підтверджуються відповідними доказами, тому відсутні будь-які дані, які б свідчили, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України.

На думку сторони захисту, є помилковими та хибними висновки суду про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування, впливати на свідків.

Зазначає, що ОСОБА_7 не мав наміру переховуватись від органів досудового розслідування, а його виїзд за кордон 10.03.2020 року відбувся через пів року після прийняття слідчим постанови про закриття кримінального провадження, у нього на той час не було статусу підозрюваного та відповідно не було жодних обмежень у виїзді за кордон. В судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 суду пояснив, що йому не було відомо про факт оголошення його в державний та міжнародний розшук, він не отримував офіційних викликів та повідомлень від органу досудового розслідування (слідчого чи прокурора), а підозра йому вручена з порушенням строків. В матеріалах поданого клопотання прокурора відсутні докази, які це спростовують.

Зауважу, що свідки уже допитані слідчим під час проведення досудового розслідування даного кримінального провадження, та більша частина свідків допитана судом.

Посилається на те, що судом не було взято до уваги особу ОСОБА_7 , на утриманні якого перебуває неповнолітня дитина та батьки пенсіонери, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке скоєне з необережності, у ОСОБА_7 міцний соціальний зв`язок, він має постійне місце проживання.

На думку захисника, з огляду на визначений законом перелік обставин, які враховуються судом при обранні виду запобіжного заходу чи продовженні строку його дії, у суду першої інстанції були достатні підстави визначити альтернативу - внесення застави у мінімальному розмірі 20 прожиткових мінімумів для громадян працездатного віку, що передбачено ст. 182 КПК України за вчинення тяжкого злочину.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_7 був повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду через адміністрацію ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор», з клопотанням про участь в апеляційному розгляді не звертався, в апеляційній скарзі захисника не порушується питання про погіршення його становища, його участь у апеляційному розгляді не є обов`язковою, у зв`язку з чим колегія суддів, з`ясувавши думку присутніх учасників провадження, прийняла рішення про проведення апеляційного розгляду у відсутність обвинуваченого, відповідно до вимог ч.4 ст.401, ч.4 ст.405, 422-1 КПК України, з урахуванням також позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.10.2023, у справі №211/111/22, провадження №51-3720км23.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 підтримав апеляційні вимоги, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Прокурор в судовому засіданні просив залишити ухвалу суду без змін, вважає доцільним продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, ознайомившись з матеріалами провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Прокурор звернувся до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області

з клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та неможливістю закінчити судовий розгляд на поточному етапі.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 квітня 2026 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 30 травня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_6 оскаржує зазначену ухвалу суду, посилаючись на відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, вважає можливим застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді домашнього арешту, або визначити розмір застави.

Згідно з вимогами статті 422-1 КПК України, в ході розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами 6 та 8 статті 176 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення за клопотанням прокурора щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував, що ризики, які були доведені прокурором в суді при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились. Останній обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. Внаслідок вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину, який хоч і вчинено ним з необережності, однак наслідком стала смерть людини похилого віку. Крім того, ОСОБА_7 в офіційно зареєстрованому шлюбі не перебуває, на території України не має постійного місця роботи, має посвідку на проживання на території іншої держави, тобто не має міцних соціальних зв`язків, які б могли забезпечити належну його процесуальну поведінку, у зв`язку з чим він може ухилитись від виконання процесуальних обов`язків та від явки до суду. Також суд врахував, що ОСОБА_7 після вчинення кримінального правопорушення покинув територію України, його місце знаходження було невідомо, він був оголошений у державний, а у подальшому і у міжнародний розшук. 18 грудня 2025 року місцезнаходження ОСОБА_7 було встановлено та останнього екстрадовано із Республіки Польща на територію України. Вказані обставини та поведінка обвинуваченого під час досудового розслідування свідчать про ризики того, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 може ухилятись від суду та не зможе виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки. Крім того, у даній справі не досліджені докази, не допитані потерпілі та свідки, а тому обвинувачений, перебуваючи на волі зможе незаконно впливати на вказаних осіб з метою зміни ними показань.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені обставини свідчать про наявність вагомих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема у виді домашнього арешту, про що заявив захисник, та що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень по справі.

Зважаючи на обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, з посиланням на п.2 ч.4 ст.183 КПК України, розмір застави судом не визначався.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування саме цього заходу забезпечення кримінального провадження та про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу та застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Згідно з положеннями статі 199 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині 3 статті 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України з зібраними у кримінальному провадженні доказами, переданий до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області, судове провадження триває та доведеність або не доведеність його вини буде встановлюватися вироком суду.

До того ж, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Стороною обвинувачення такі ризики доведені, які в сукупності з обґрунтованим обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, даним про особу обвинуваченого, стали підставою для продовження строку дії запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в цьому випадку.

Також колегія суддів наголошує, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених частиною 1статті 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваним, обвинуваченим та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в такому випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Відповідно до частини 2 статті 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами (рішення у справах: «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 року, «Александр Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року; «Ілійков проти Болгарії»), також у справі «Летельє проти Франції» зазначено, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеними ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, санкція якого передбачає покарання у разі доведення винуватості до 8 років позбавлення волі, а тому зважаючи на покарання, яке йому загрожує, співставляючи можливі негативні для нього наслідки у виді засудження до позбавлення волі на тривалий строк, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду,перебуваючи на волі зможе незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань.

Доводи захисника, що прокурором не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження зазначених в клопотанні ризиків та щодо відсутності обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою,, колегія суддів звертає увагу, що у даному кримінальному провадженні дії ОСОБА_7 свідчать про наявність реального ризику переховування від суду, оскільки ОСОБА_7 після вчинення злочину, 10.03.2020 року виїхав за межі України, з листопада 2020 року був оголошений у державний, а у подальшому і у міжнародний розшук, має посвідку на проживання на території іншої держави, тільки 18 грудня 2025 року місцезнаходження ОСОБА_7 було встановлено та останнього екстрадовано із Республіки Польща на територію України, в офіційно зареєстрованому шлюбі не перебуває, тобто не має міцних соціальних зв`язків, які б могли забезпечити належну його процесуальну поведінку.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 і виключити ризики, пов`язані зі звільненням його з-під варти.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом не взято до уваги особу обвинуваченого, а саме, що у ОСОБА_7 на утриманні перебуває неповнолітня дитина та батьки пенсіонери, має міцний соціальний зв`язок, постійне місце проживання в м. Старокостянтинові, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке скоєне з необережності, то вони жодним чином не зменшують та не спростовують ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та не доводять у подальшому обов`язковість виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, в разі зміни запобіжного заходу на інший, більш м`який ніж тримання під вартою.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про визначення застави обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки, з огляду на фактичні обставини цього кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого обвинуваченому злочину, місцевий суд з посиланням на п.2 ч.4 ст.183 КПК України прийняв рішення не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду, а також звертає увагу на положення ч.4 ст.183 КПК України, згідно яких при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

З урахуванням зазначених обставин, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Отже, на сьогодні продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України не зменшилися, у матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про те, що обвинувачений не може утримуватися в установі попереднього ув`язнення або з`явились якісь нові обставини, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу.

Таким чином, з урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає правильним висновок суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 30 травня 2026 року включно, без визначення розміру застави, обмеження права обвинуваченого на свободу у цьому випадку є виправданим і необхідним, через неможливість у жодний інший спосіб забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків, тоді як зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані зі звільненням його з-під варти.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду у цьому провадженні колегією суддів не встановлено. Отже, апеляційні вимоги захисника є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 квітня 2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 травня 2026 року включно, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...