Справа № 642/1016/26
Провадження № 1-кп/642/315/26
УХВАЛА

Іменем України

06 березня 2026 року м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000137 від 22.05.2025 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Асіївка, Балаклійського району, Харківської області, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який на утриманні малолітніх дітей чи осіб похилого віку не має, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

встановив:

На розгляді Холодногірського районного суд м. Харкова знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000137 від 22.05.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

21.05.2025 близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився у сквері «Добродецького», розташованого по вул. Новий Побут, 14 у м. Харкові, де він спровокував словесний конфлікт із раніше незнайомим йому потерпілим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин. В ході конфлікту, діючи з раптово виниклим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, обумовлених особистими неприязними відносинами, переслідуючи мету нанесення тілесних ушкоджень та усвідомлюючи можливість настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , перебуваючи у положенні стоячи, обличчям до потерпілого ОСОБА_6 , кулаком правої руки наніс йому 1 удар у ділянку підборіддя, від чого потерпілий ОСОБА_6 зазнав фізичного болю та впав спиною на землю, а в цей час ОСОБА_4 лівою ногою наніс йому зі значною силою 1 удар у ділянку правого ока із переходом у ділянку правої щоки та відразу, коли потерпілий ОСОБА_6 , повернув голову трохи праворуч, ОСОБА_4 в цей час лівою ногою наніс йому ще 1 удар у ділянку зовнішнього краю лівого ока. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_6 , відповідно до висновку експерта № 09-851/2025 від 23.05.2025, було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синця на тлі травматичної припухлості в правій параорбітальній ділянці голови, синця на правій щоці із переходом в носо-губний трикутник, садна у зовнішнього краю лівого ока. За ступенем тяжкості, синець на тлі травматичної припухлості в правій параорбітальній ділянці голови, синець на правій щоці із переходом в носо-губний трикутник, садно у зовнішнього краю лівого ока викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою, в якій просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примирення винного з потерпілим та закрити кримінальне провадження. Зазначив, що претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого він не має. При цьому, вказав, що примирення є добровільним, жодного тиску на нього не вчинялось.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити. Вину визнав.

Прокурор ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_5 не заперечували проти задоволення клопотання, вважали можливим закрити провадження відносно ОСОБА_4 у зв`язку з примиренням обвинуваченого та потерпілого в порядку ст.46 КК України.

у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання потерпілого, просив суд його задовольнити. При цьому обвинувачений зазначив суду, що йому зрозуміла суть обвинувачення, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення він визнає повністю та щиро кається у вчиненому, обвинуваченому роз`яснено та є зрозумілим право заперечувати проти закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільнення від кримінальної відповідальності на підставі примирення винного з потерпілим, і що у такому випадку орган обвинувачення має довести його вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у загальному порядку.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява потерпілого підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Як на тому наголошено у абз. 3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.

Право на примирення у ст. 46 КК України - це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Окрім цього, звільняючи особу від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, ураховуючи вираження волі потерпілим щодо прощення винного, відбувається своєрідне повернення потерпілого у попередній стан, який існував до вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

У ст. 46 КК України передбачено такі обов`язкові умови (передумови) та підстави звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим:

1) умова - вчинення особою вперше злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

2) підстава - примирення винного з потерпілим та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода у розумінні ст. 46 КК України має бути такою, що за своїм характером піддається відшкодуванню (усуненню).

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, якщо:

- вона вчинила злочин вперше;

- вчинене нею діяння належить до кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину;

- її посткримінальна поведінка є позитивною і повністю відповідає змісту дійового каяття, яке включає такі обов`язкові елементи, як: щире покаяння особи; активне сприяння розкриттю злочину;

- повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Для застосування ст. 46 КК України слід встановити, як правило, сукупність всіх перелічених елементів.

Під вчиненням злочину вперше у ст. 46 КК України розуміється, що особа раніше не вчинила будь-якого діяння, передбаченого Особливою частиною КК, про що на практиці свідчить відсутність: у особи непогашеної або незнятої судимості за раніше вчинений злочин; кримінальної справи, порушеної у зв`язку із вчиненням особою будь-якого злочину. Особою, яка вперше вчинила злочин, з юридичної точки зору слід також визнавати особу, яка раніше хоч і вчинила кримінально каране діяння, але: була виправдана судом за пред`явленим обвинуваченням; була правомірно звільнена від кримінальної відповідальності; була реабілітована; була засуджена без призначення покарання або звільнена від покарання; відбула покарання за діяння, злочинність і караність якого усунена законом (відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 88 вона визнається такою, що не має судимості).

При визначенні особи такою, що вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, необхідно виходити, перш за все, з етимологічного значення цього поняття, а саме: такою визнається особа, яка фактично вчинила злочин перший раз. Разом з тим, при вирішенні цього питання слід враховувати і кримінально-правовий зміст поняття «вчинення злочину вперше». Це означає, що особа визнається такою, що вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин вперше і у випадку, якщо злочин фактично був вчинений нею хоча і не перший раз, але на день його вчинення існували юридичні підстави, що виключали можливість визнання вчинення злочину повторним або рецидивом злочинів. Це має місце, зокрема, якщо за раніше вчинений злочин: особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими КК (в тому числі у зв`язку із закінченням строків давності), згідно з законом про амністію чи на підставі акта про помилування; особа хоча і була засуджена, однак на момент вчинення нового злочину судимість було погашено або знято; особа не підлягає кримінальній відповідальності, оскільки злочинність раніше вчиненого діяння, скасована новим кримінальним законом.

Також слід зазначити, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілим не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою злочину, закон надає їй право заперечувати проти закриття справи.

Враховуючи те, що ст. 46 КК України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні щодо кола осіб чи конкретних складів злочину за умови наявності зазначених в самій нормі цього закону підстав та умов її застосування, а у відповідності із роз`ясненнями, що містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року за наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, посилання на об`єкт злочину має значення лише для встановлення самого складу злочину, передбаченого ст. 125 КК України, і при застосуванні ст. 46 КК України значення немає.

Зміст ст. 46 КК України свідчить, що передумовою звільнення від кримінальної відповідальності може бути лише вчинення кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину, яким шкода заподіяна певному потерпілому, тобто фізичній особі, якій заподіяна моральна, матеріальна, або фізична шкода і яка визнана потерпілою відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України.

Судом було встановлено, що обвинувачений правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 125 КК України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої його позиції, а відтак діяння, яке поставлено обвинуваченому у провину, дійсно мало місце, вчинене ним, і отримало правильну кримінально-правову оцінку та визнано самим обвинуваченим.

Крім того, у судовому засіданні судом неодноразово було роз`яснено і встановлено, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом: 1) у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до положення ст. 12 КК України правопорушення, вчинене обвинуваченим, є проступком. Крім цього, ОСОБА_4 скоїв правопорушення вперше, визнав свою вину, щиро розкаявся. Потерпілий ОСОБА_6 просив суд закрити провадження у справі, у зв`язку з примиренням з обвинуваченим, матеріальних чи моральних претензій до останнього не має.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього закриттю.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.46 КК України, ст.ст. 284 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Кримінальне провадження №0000137 від 22.05.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги через Холодногірський районний суд міста Харкова до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 06.03.2026.

Суддя ОСОБА_1