ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/829/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2026 р.

Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києва кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № № 0000795, 004141 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1,2,3 ст. 307 КК України та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває вказане кримінальне провадження під головуванням судді ОСОБА_8 .

Відповідно до розпорядження № 20 від 11 лютого 2026 року та п. 6.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу у Дарницькому районному суді м. Києва, у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_8 на лікарняному до 16 лютого 2026 року, призначено повторний автоматизований розподіл кримінального провадження № 753/16468/24 для розгляду клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На переконання захисника ОСОБА_7 , оскільки у даному випадку обвинувальний акт щодо обвинувачених уже перебуває на розгляді Дарницького районного суду м. Києва у визначеному складі суду, а саме під головуванням судді ОСОБА_8 , тому відсутні підстави для передачі клопотання про продовження запобіжного заходу на розгляд іншому складу суду. Однак, суд не може погодитись з такими доводами захисника, виходячи з наступного.

До спливу строку тримання обвинувачених під вартою прокурор звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із клопотанням про продовження останнім строків тримання під вартою. Після передачі клопотання прокурора головуючому судді було встановлено, що суддя ОСОБА_8 перебуває на лікарняному, що виключає можливість її участі у розгляді клопотання прокурора.

Пунктом 20-5 Перехідних положень КПК України визначено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), було встановлено, що у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Із запровадженням на території України воєнного стану, питання продовження строку тримання під вартою у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом такого питання у встановленому КПК порядку, стало регулюватися положеннями ч. 6 ст. 615 КПК України.

Зокрема, ч. 6 ст. 615 КПК України було передбачено, що у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 8-р(II)/2024 від 18 липня 2024 року у справі № 3-88/2022(205/22, 114/24) частину шосту статті 615 КПК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

При цьому суд наголошує, що мотивами, які слугували для прийняття вказаного рішення Конституційним Судом України, стала виключно неприпустимість автоматичного продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наголошення на необхідності розгляду вказаного питання судом, що завершується ухваленням вмотивованого та належним чином обґрунтованого судового рішення.

Крім того, Конституційний Суд України, за змістом вищевказаного рішення, зобов`язав Верховну Раду України «привести нормативне регулювання, установлене ч. 6 ст. 615 КПК України, що визнана неконституційною, у відповідність із Конституцією України та цим рішенням» (п. 3 резолютивної частини рішення). У зв`язку з цим втрата чинності положень ч. 6 ст. 615 КПК України була відтерміновано Конституційним Судом України на три місяці з дня ухвалення вказаного рішення.

Попри це, зі спливом тримісячного строку, встановленого Конституційним Судом України, Верховною Радою України нормативне регулювання, установлене ч. 6 ст. 615 КПК України, щодо продовження строку тримання під вартою у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом такого питання у встановленому КПК порядку, у відповідність до рішення Конституційного Суду України, не приведено.

У зв`язку з цим, на теперішній час склалась ситуація, за якої положення ч. 6 ст. 615 КПК України є такими, що втратили чинність, та відповідно не можуть бути застосованими при продовженні строку тримання під вартою, а Верховною Радою України, всупереч вимогам Конституційного Суду України, не вироблено новий механізм, який врегулював би окреслене вище питання.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. При цьому, суд переконаний, що такий перелік не є вичерпним.

Зокрема, положеннями ст. 129 Конституції України аналогічно закріплено основні засади судочинства, в тому числі і кримінального, із зазначенням про те, що законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.

Таким чином, до загальних засад кримінального провадження слід віднести, зокрема: розумність строків, доступ до правосуддя, а також незмінність складу суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Порядок визначення складу суду встановлений ст. 35 КПК України. При цьому ч. 9 ст. 35 КПК України передбачає, що склад суду у кримінальному провадженні є незмінним, крім випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи (у даному випадку суддя на лікарняному), та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічно, згідно положень ч. 1 ст. 319 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів.

За загальними правилами судочинства незмінність складу суду при проведені судового розгляду полягає в тому, що справа від початку її розгляду і до закінчення повинна розглядатись за участі лише судді або колегії суддів, визначених ЄСІТС для розгляду конкретного кримінального провадження, натомість тимчасова неможливість розгляду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою (зокрема у зв`язку з перебуванням члена колегії на лікарняному) не може бути безумовною підставою для вилучення справи з подальшим її перерозподілом, що призведе до порушення розумних строків розгляду справи, а також необхідності кожного разу розпочинати судовий розгляд спочатку, що в свою чергу може призвести до втрати доказів по справі, зокрема неможливості повторного допиту свідків, потерпілих тощо.

Оскільки головуюча у кримінальному провадженні - суддя ОСОБА_8 на час звернення прокурора із клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченим ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перебувала на лікарняному, з огляду на те, що строк тримання під вартою останніх закінчувався 14 лютого 2026 року, і відповідно, за вказаних обставин, головуюча не могла розглянути питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, то вказане клопотання прокурора, з урахуванням загальних засад кримінального провадження, зокрема незмінності складу суду, а також враховуючи позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні від 18 липня 2024 року, було розглянуте іншим суддею Дарницького районного суду м. Києва, який був визначений автоматизованою системою Д-3, що не призвело до порушення незмінності складу суду, як помилково вважає захисник, адже предметом розгляду є судовий контроль щодо обґрунтованості подальшого тримання обвинувачених під вартою, інші питання судом не розглядаються.

Продовження строку тримання під вартою іншим суддею для уникнення звільнення особи є законною процедурою, яка не є порушенням, оскільки спрямована на дотримання законності та інтересів правосуддя.

При цьому, суд звертає увагу на те, що, застосовуючи загальні засади судочинства, з урахуванням вимог Конституційного Суду України, не було здійснено продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених автоматично, а розглянуто вказане питання, із забезпеченням прав учасників судового розгляду, здійснюючи судовий контроль на предмет наявності чи відсутності ризиків, що виправдовують потребу в подальшому триманні обвинувачених під вартою.

Щодо клопотання прокурора.

Прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та вважаючи, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та запобігти настанню вищевказаних ризиків. Вказав, що ОСОБА_2 , перебуваючи на свободі, будучи обізнаною з санкцією статі, яка їй інкримінується, не маючи на території м. Києва власного житла, може переховуватись від суду з метою уникнення подальшого кримінального переслідування, а також кримінальної відповідальності, маючи певну суму здобутих внаслідок своєї протиправної діяльності грошових коштів, може вчинити активні дії спрямовані на залишення території України, при цьому ймовірно використовуючи свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон, також може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки такі документи та речові докази судом до цього часу не досліджені, може незаконно впливати на свідків, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки інших джерел прибутку в останньої, окрім незаконного збуту наркотичних засобів, розслідуванням не встановлено. Стосовно ОСОБА_3 вказав, що обвинувачений, перебуваючи на волі, будучи обізнаним з санкцією статі, яка йому інкримінується, може переховуватись від суду з метою уникнення подальшого кримінального переслідування, а також кримінальної відповідальності, маючи певну суму здобутих внаслідок своєї протиправної діяльності грошових коштів, може вчинити активні дії спрямовані на залишення території України, при цьому ймовірно використовуючи свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки інших джерел доходів останнього, окрім незаконного збуту наркотичних засобів, на цей час не встановлено.

Захисник - адвокат ОСОБА_6 категорично заперечив проти задоволення клопотань. Просив змінити на домашній арешт, або визначити розмір застави, оскільки останні вже майже 2 роки утримуються під вартою, а справа ще не розглянута. Наголошував, що сама по собі тяжкість покарання не може бути підставою для тримання особи під вартою. Також, просив врахувати, що в обвинувачених на утриманні перебувають малолітні діти, ОСОБА_3 виховує дитину самостійно, його батьки є пенсіонерами, крім того обвинуваченого готові працевлаштувати. ОСОБА_2 є мати-одиначкою, її батьки також є пенсіонерами, при цьому батько переніс операцію на серці, у самої ОСОБА_2 погіршився стан здоров`я.

Захисник - адвокат ОСОБА_7 вказував, що клопотання за формою та змістом не відповідають вимогам закону. Крім того, у клопотанні не вказані відомості, які перешкоджають обранню більш м`якого запобіжного заходу. Вказував, що паспорта можна здати на зберігання, кордони закриті, кримінальне провадження з зібраними доказами передано до суду, не зрозумілим є яким чином може бути здійснено вплив на свідків, прізвища яких не вказано. Також, в обвинуваченого є можливість працевлаштуватись. За наведених обставин просив не задовольняти клопотання прокурора.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтримали думку захисників.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікацій дій обвинувачених, Суд на виконання вимог ст. 178 КПК України враховує фактичні обставини вчинення ймовірних, зокрема, особливо тяжкого кримінального правопорушення, так як вони викладені в обвинувальному акті, а також матеріали, які характеризують особу обвинувачених, а саме: вік та стан їх здоров`я (дані про те, що він не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору в матеріалах кримінального провадження відсутні); у кримінальному провадженні не допитані свідки, що не виключає можливості впливу на них та перешкоджанню кримінальному провадженню, тяжкість покарання, що загрожує останнім, а саме, до 12 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, що вказує про наявність ризику втечі.

Також, суд приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачені можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Не було суду надано й належних доказів, які б підтвердили наявність належних гарантій явки до суду, що могли би бути підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу.

Дані про те, що обвинувачені мають на утриманні неповнолітніх дітей, не можуть бути безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки самі по собі не свідчать про відсутність наведених ризиків.

Відомості, які би свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, в матеріалах провадження відсутні.

Наведені обставини, на думку суду, свідчать про те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Будь-яких інших обставин, які би свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених судом, на даному етапі, не встановлено та захисниками не доведено.

Разом з тим, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, і суди повинні розглядати альтернативи, щоб уникнути порушення ст. 5 Конвенції.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Розмір застави, як зазначено в ч. 4 ст. 182 КПК України визначається судом з урахуванням обставин кримінального провадження, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Визначаючи розмір застави, суд бере до уваги обставини, встановлені ст. ст. 177, 178 КПК України, вимоги п. 3 ч.5 та абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а тому враховуючи обставини кримінального правопорушення, майновий і сімейний стан, тяжкість кримінальних правопорушень, останні вже майже 2 роки утримуються під вартою і розгляд провадження ще триває, вважає, що обвинуваченим слід визначити розмір застави, що є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,

Саме такий розмір застави, на переконання суду буде здатен забезпечити виконання останніми, покладених на них судом обов`язків, відповідно до ст.194 КПК України.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд

у х в а л и в:

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 квітня 2026 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 641800 грн.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самими обвинуваченими, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Дарницького районного суду м. Києва.

За умови внесення застави покласти на обвинувачених наступні обов`язки:

- без дозволу суду не відлучатися із населеного пункту, в яких вони проживають;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади власний паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення.

Суддя ОСОБА_1