Справа № 304/1388/25 Провадження № 1-кп/304/142/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000094 від 03 травня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Порошково Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого (має на утриманні двох неповнолітніх дітей), громадянина України, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И В:

другого травня 2025 року близько 11.40 год водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Mitsubisi» моделі «Space Star», р/н НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Т 0712 сполученням Перечин Свалява між населеними пунктами Порошково Свалява у напрямку села Свалявка Ужгородського району Закарпатської області, в порушення пунктів 2.3 «б», 12.1. Правил дорожнього руху України, будучи неуважним не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, на відстані 2 430 м від будинку АДРЕСА_2 виїхав за межі проїзної частини у кювет, де зіткнувся з деревом, в результаті чого пасажир його транспортного засобу ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у виді «закритого багатоуламкового перелому дистальних метаепіфізів обох кісток правого передпліччя зі зміщенням та вивихом кисті. ЗЧМТ. Забій головного мозку легкого ступеня. Удар грудної клітки», які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 940 від 29 травня 2025 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 02 травня 2025 року близько 10.00 год ранку вони з дружиною поверталися додому, однак по дорозі він не впорався з керуванням та їх транспортний засіб кинуло у кювет. Від удару дружина зламала руку, а транспортний засіб був пошкоджений, тому він, зупинивши невідоме йому авто, поїхав разом з дружиною до лікарні. Зазначив, що подія сталася з незалежних від нього причин, з дружиною вони порозумілися, вона не має до нього будь-яких претензій. За наведених обставин просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, тобто у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, оскільки дружина його вибачила та не має до нього претензій ні морального, ні матеріального характеру, про що попередньо подавав суду письмове клопотання.

Захисник у судовому засіданні вказане клопотання підтримав та просив задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриття провадження у справі не заперечила, підтвердила обставини, озвучені стороною захисту у судовому засіданні, а також відсутність претензій до чоловіка.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання обвинуваченого не заперечив.

Враховуючи, що наведені вище фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а обвинувачений правильно зрозумів зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності її позиції немає, роз`яснивши йому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України обмежується визнавальними показами обвинуваченого, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

З урахуванням обсягу доказів, які досліджувалися у судовому засіданні, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому злочині і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про заявлене обвинуваченим клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності, суд, враховуючи позицію потерпілої та прокурора, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що клопотання підлягає до задоволення виходячи з такого.

Встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, яке згідно із ст. 12 цього Кодексу відноситься до нетяжкого злочину.

Також встановлено, що таке є необережним злочином, обвинувачений вказане кримінальне правопорушення вчинив вперше, щиро покаявся, примирився з потерпілою, яка одночасно є його дружиною, і вона не має до нього претензій ні морального, ні матеріального характеру, відшкодував потерпілій заподіяну шкоду.

Згідно з ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії.

З огляду на ці принципи, саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 КК України.

Право на примирення у ст. 46 КК України це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Окрім цього, звільняючи особу від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, ураховуючи вираження волі потерпілим щодо прощення винного, відбувається своєрідне повернення потерпілого у попередній стан, який існував до вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 439/397/17.

Як роз`яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року, за наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Отже враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі ст. 46 КК України слід звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілою, закривши провадження у справі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 під час досудового розслідування та розгляду справи судом не обирався, на даний час клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Питання щодо процесуальних витрат з урахуванням позиції Верховного Суду (постанови від 29 вересня 2021 року у справі № 342/1560/20 (провадження № 51-2331км21), від 02 грудня 2021 року у справі № 449/1689/19, від 01 лютого 2024 року у справі № 930/497/23 (провадження № 51-4798км23)), за якою закриття кримінального провадження щодо особи на нереабілітуючих підставах і застосування до особи більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз та витрати на надання потерпілому правової допомоги, слід вирішити у порядку ст. 124 КПК України.

Питання про речові докази вирішуватиметься в порядку статті 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 46 КК України, ст. 284, 286, 288, 369, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.286 КК України на підставі ст. 46 цього Кодексу звільнити у зв`язку з примиренням винного з потерпілою, а кримінальне провадження закрити.

Речові докази, а саме транспортний засіб марки «Mitsubisi» моделі «Space Star», р/н НОМЕР_1 , власником якого згідно із Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 є ОСОБА_7 , мешканець АДРЕСА_1 , та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 такому повернути.

Процесуальні витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз №СЕ-19/107-25/6452-ІТ від 12 травня 2025 року у розмірі 3 565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. та № СЕ-19/107-25/6832-ІТ від 26 травня 2025 року у розмірі 2 674 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) грн 20 коп., стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 7, 8 ст. 376 КПК України.

Головуючий:ОСОБА_1