Справа № 138/337/26
Провадження №11-сс/801/143/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.02.2026 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000023 від 14.01.2026 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Івонівка Могилів-Подільського району Вінницької області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, на утриманні дітей немає, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

підозрюваного: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 06.02.2026 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) діб до 13 год. 15 хв. 06.04.2026.

Дія ухвали закінчується о 13 год. 15 хв. 06.04.2026.

Захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила ухвалу слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 06.02.2026 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського районного відділу поліції ГУНП у Вінницької області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 114-1 ч. 1, 332 ч. 3 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів у межах строку досудового розслідування до 06.04.2026 року.

Визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно клопотання слідчого встановлено.

05 лютого 2026 року о 09 годині 03 хвилини ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: вул. Чайковського, буд. 13, м. Вінниця, посадив до автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «GOLF», д.н.з. НОМЕР_1 , військовозобов`язаного (під вигаданими анкетними даними) ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому в умовах дії воєнного стану обмежено право виїзду за межі України.

Після того, ОСОБА_7 , керуючи вказаним автомобілем, розпочав перевезення ОСОБА_11 з м. Вінниця до м. Могилева-Подільського Вінницької області, рухаючись автомобільною дорогою державного значення М-21 «Виступовичі Житомир Могилів-Подільський», яка є міжнародною автомобільною дорогою та забезпечує транспортне сполучення з прикордонними районами Вінницької області і вихід до державного кордону України з Республікою Молдова, з метою створення умов для подальшого незаконного переправлення останнього через державний кордон України поза пунктами пропуску.

Під час руху ОСОБА_7 координував подальші дії співучасників, довів до відома (під вигаданими анкетними даними) ОСОБА_11 порядок подальших дій, зокрема повідомив, що перетин державного кордону України має бути здійснений поза пунктом пропуску шляхом перепливання через водну перешкоду, а також запевнив у можливості безперешкодного об`їзду блокпостів, чим усував організаційні та психологічні перешкоди для вчинення кримінального правопорушення.

Далі прибувши до зупинки в напрямку с. Озаринці, Могилів-Подільського району Вінницької області (орієнтовно за 2 км до блокпоста «Камелот»), ОСОБА_7 зупинив автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF», державний номерний знак НОМЕР_1 , після чого зателефонував ОСОБА_12 , який діяв за попередньою домовленістю у межах узгодженого злочинного плану.

Невдовзі ОСОБА_12 прибув до місця зупинки на автомобілі «Mercedes-Benz E 240», державний номерний знак НОМЕР_2 , після чого за вказівкою ОСОБА_7 ОСОБА_11 пересів до автомобіля «Mercedes» з метою проїзду блокпоста без зупинення та уникнення перевірки.

Надалі ОСОБА_12 , перевозячи (під вигаданими анкетними даними) ОСОБА_11 автомобілем «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_2 , проїхав блокпост «Камелот» без зупинення, після чого, проїхавши певну відстань від блокпоста, зупинився та, діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , дав (під вигаданими анкетними даними) ОСОБА_11 вказівку вийти з автомобіля «Mercedes», після чого (під вигаданими анкетними даними) ОСОБА_11 вийшов з нього та присів до автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , а ОСОБА_7 продовжив перевезення ОСОБА_11 у напрямку м. Могилева-Подільського Вінницької області з метою подальшого незаконного переправлення через державний кордон України.

Після прибуття до м. Могилева-Подільського Вінницької області ОСОБА_7 доставив (під вигаданими анкетними даними) ОСОБА_11 та висадив його за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться у прикордонній місцевості, де, реалізуючи раніше узгоджений злочинний план, отримав від (під вигаданими анкетними даними) ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 500 (п`ятсот) доларів США, як винагороду за здійснене перевезення та сприяння незаконному переправленню через державний кордон України, після чого залишив місце події.

Надалі цього ж дня, після отримання зазначених грошових коштів, ОСОБА_7 виявлено та затримано працівниками правоохоронних органів у поруч з будинком АДРЕСА_3 , як особу, що обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, за попередньою змовою з невстановленою особою, з корисливих мотивів.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що в Україні на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено правовий режим воєнного стану, а також оголошено та неодноразово продовжено загальну мобілізацію, у зв`язку з чим відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших нормативно-правових актів чоловіки громадяни України віком від 18 до 60 років підлягають виконанню військового обов`язку та мобілізаційним заходам, що забезпечує законну діяльність Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Всупереч зазначеним вимогам, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, за попередньою змовою з ОСОБА_12 та іншими особами, 05 лютого 2026 року взяв активну участь у забезпеченні незаконного переміщення військовозобов`язаного (під вигаданими анкетними даними) ОСОБА_11 до прикордонної місцевості з метою його подальшого незаконного перетину державного кордону України та фактичного ухилення від виконання мобілізаційного обов`язку.

Так, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що (під вигаданими анкетними даними) ОСОБА_11 є особою призовного віку, якій в умовах воєнного стану обмежено право виїзду за межі України, організував його перевезення з м. Вінниці до прикордонного району Вінницької області, координував дії співучасників, забезпечив об`їзд блокпостів, передачу вказаної особи іншим співучасникам, а також доставив останнього до прикордонної місцевості, максимально наближеної до державного кордону України.

Указаними діями ОСОБА_7 створив реальні умови для незаконного залишення території України військовозобов`язаною особою, чим умисно сприяв ухиленню цієї особи від виконання мобілізаційних обов`язків та заходів, що безпосередньо пов`язані із комплектуванням та функціонуванням Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України, оскільки у клопотанні не наведено обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення та відсутні беззаперечні посилання на такі обставини.

Слідчим суддею не прийнято до уваги, що повідомлення про підозру є безпідставним.

В судовому засіданні прокурором не доведено наявність ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та в чому полягає недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник вказує на те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, працевлаштований, до будь-якого виду відповідальності не притягувався, є студентом очної форми навчання Вінницького аграрного університету.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх тяжкість, характеризуючі дані підозрюваного, його матеріальний стан, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України такий запобіжний захід як тримання під вартою, з альтернативою внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн. здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді залишити без змін, захисника ОСОБА_9 , який просив задоволити апеляційну скаргу з підстав зазначених у ній, підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра" це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Наявність обґрунтованої підозри є обов`язковим елементом застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування (досудового розгляду кримінальної справи).

У справі «Кавала проти Туреччини» (заява 28749/18, рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування

Вказане свідчить про те, що на стадії вирішення питання щодо запобіжного заходу, слідчий суддя не може надавати оцінку "обґрунтованості підозри" в розрізі оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив, перевіривши матеріали кримінального провадження в сукупності, з урахуванням правової позиції ЄСПЛ, дійшов висновку щодо обгрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 114-1, ч.3 ст. 332 КК України.

Посилання апеляційної скарги захисника про те, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України суд апеляційної інстанції не приймає.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Суд, на підставі сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування запобіжного заходу.

Згідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

В кримінальному провадженні №0000023, внесеному до ЄРДР 14.01.2026 року, 05.02.2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень повністю стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які слідчий суддя врахував при обранні щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Відповідно ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/ обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Слідчий суддя належним чином, в дотримання вимог ст.ст.177,178 КПК України перевірив та ретельно дослідив наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та, приймаючи рішення, врахував особу підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, офіційно непрацевлаштований, підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, обставини кримінальних правопорушень, тяжкість покарання за злочини, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя дійшов висновку щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину передбаченого ст. 114-1 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , колегія суддів, погоджується з необхідністю застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109, 114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі «Осипенко проти України»). Уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє слідчого суддю дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, а також беручи до уваги, дані про особу підозрюваного, який згідно витягу з реєстру Могилів-Подільської територіальної громади №2025/001451101 від 31.01.2025 року має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , згідно характеристики Голови ОСББ «Прикладобудіваний-285» від 13.02.2026 року ОСОБА_7 характеризується з позитивної сторони, згідно свідоцтва про здобуття базової середньої освіти ОСОБА_7 у 2019 року закінчив Обласний комунальний навчальний заклад «Буковинський ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою», згідно диплома фахового молодшого бакалавра Х23 №012518 у 2023 року закінчив відокремлений структурний підрозділ «Технологічно-промисловий фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету», згідно договору оренди квартири від 26.01.2026 року ОСОБА_7 орендує квартиру у м. Вінниці строком до 26.01.2027 року, апеляційний суд вважає, що в даному випадку можливо визначити ОСОБА_7 заставу.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до практики ЄСПЛ, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу підозрюваного та ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року)

Застава в жодному разі не виконує функції покарання особи або ж відшкодування збитків, обрання цього заходу не означає доведення її вини, натомість її розмір повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в такому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Кримінальний процесуальний закон саме на слідчого суддю (суд) покладає обов`язок під час визначення розміру застави перевіряти, чи він не є завідомо непомірним для підозрюваного (обвинуваченого).

За приписами ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням практики ЄСПЛ, положень ч.4 ст. 182 КПК України, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих підозрюваному злочинів, обставини їх вчинення, зокрема те, що вчиняючи злочин за ч.1 ст. 114-1 КК України підозрюваний перешкоджав законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, щоь вказує на підрив незалежності, суверенітету України, зухвалість вчинення, майнового стану підозрюваного ОСОБА_7 , який є студентом очної форми навчання Вінницького аграрного університету, офіційно непрацевлаштований, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

На переконання апеляційного суду, на даному етапі кримінального провадження такий розмір застави є обґрунтованим, а перспектива його втрати може мати суттєвий негативний вплив на матеріальне становище підозрюваного ОСОБА_7 , тому зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також застерегти його від невиконання покладених на нього обов`язків.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно задоволити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання слідчого частково та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, а також покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.422 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Задоволити апеляційну скаргу захисника.

Ухвалу слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 06.02.2026 року скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 13 год. 15 хв. 06.04.2026 року.

Визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі 120 розмірів прожиткових мінімуму для працездатних осіб у розмірі 399 360 грн., які необхідно внести на спеціальний рахунок Вінницького апеляційного суду.

В разі внесення застави покласти обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця навчання;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними, свідками у даному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4