Cправа № 700/516/26
Провадження № 1-кп/700/112/26
УХВАЛА

іменем України

26 травня 2026 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Лисянка кримінальну справу за клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000085 від 04.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України на підставі п. 3-1 ч.1 ст.284 КПК України,

установив:

У провадженні Лисянського районного суду Черкаської області перебуває вищевказане клопотання, яке обґрунтовано тим, що в провадженні СД Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали досудового розслідування щодо кримінального провадження № 0000085 від 04.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України, за письмовою заявою ОСОБА_4 щодо шахрайських дій невідомих осіб та посадових осіб Укркредитфінанс з приводу оформлення на її ім`я кредиту, який вона не брала. Оскільки під час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні проведеними слідчими та розшуковими діями у встановленому чинним КПК України порядку не встановлено осіб, причетних до вчинення даного злочину, тому жодній особі про підозру не повідомлено, в зв`язку з чим дане кримінальне провадження слід закрити за зазакінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності згідно положень ч. 1, 4 ст. 284 КПК України та ст. 49 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав внесене клопотання.

Потерпіла ОСОБА_4 надала суду клопотання у якому заперечує проти закриття, оскільки слідчим не вчинено усіх необхідних дій для встановлення особи винного.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд встановив наступне.

За заявою ОСОБА_4 щодо шахрайських дій з боку Укркредитфінанс чи третіх осіб з приводу отримання кредиту, 04.12.2020 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження за №0000085 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України.

Під час досудового розслідування лише від заявниці відібрано пояснення, а інших жодних слідчих чи розшукових дій не вчинено.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Законність як засада кримінального провадження з огляду на ч. 2 ст. 9 КПК полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Стаття 25 КПК України визначає, що прокурор, слідчий в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно ч. 1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Аналіз вищенаведених положень Кримінального процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що рішенню про закриття кримінального провадження за будь-якою із підстав, що визначені у ч. 1 ст. 284 КПК України має передувати повне, всебічне та неупереджене дослідження усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі Михалкова та інші проти України зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції, що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження та оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Аналіз зазначених процесуальних норм права приводить до висновку, що підставою для закриття кримінального провадження за п.3-1 ч.1ст.284 КПК України необхідна наявність одночасно двох обставин, а саме: закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (ст. 49 КК України) та неможливість досудового слідства встановити особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. При цьому, не можливість встановлення особи, повинно бути доведено доказами, які б давали суду можливість дійти до висновку, що органами досудового розслідування було вжито всіх можливих заходів для встановлення особи.

Згідно наданих прокурором матеріалів вбачається, що по вказаному кримінальному провадженню органом досудового розслідування та прокуратурою не було виконано в повній мірі положення ст.2 КПК України та невжито всіх заходів для встановлення об`єктивної істини у справі.

Разом з тим, до обов`язків держави входять позитивні зобов`язання у сфері прав людини, метою, яких є: захист осіб; забезпечення достатніх юридичних засобів реагування на випадки порушення прав людини; гарантія проведення ефективного, оперативного та невідкладного розслідування випадків порушення прав людини незалежними компетентними особами; сприяння реалізації та забезпечення ефективного механізму юридичного, передусім судового захисту основоположних прав людини; запобігання порушення прав людини із боку третіх осіб.

Доктрина позитивних зобов`язань передбачає, що держава повинна не тільки володіти законодавством, що найбільш повно забезпечує дотримання як негативних, так і позитивних прав, але і вживати всіх необхідних заходів для того, щоб воно реально діяло, а не залишалося на папері. Тобто права мають бути забезпечені не тільки de jure, але і de facto. Але держава вільна у виборі конкретних заходів, які підлягають застосуванню, щодо повного та ефективного захисту тих чи інших прав людини. Позитивні зобов`язання держави не можуть тлумачитись як такі, що визначають конкретні засоби чи конкретні дії держави.

Єдиним критерієм для визначення того, чи дотримувалась держава в особі її органів влади цього обов`язку, є ефективність її дій у конкретній ситуації.

Суд касаційної інстанції неодноразово зазначав, що в провадженні, де потерпілий вказує на конкретну особу як на таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення - про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості конкретної особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи.

У свою чергу суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

Така позиція узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду, відображеною, зокрема, в постановах від 25 серпня 2021 року (справа № 142/536/20, провадження № 51-1546км21), від 29 червня 2022 року (справа № 725/3569/21, провадження № 51-1061км22), від 07 червня 2023 року (справа № 545/51/22, провадження № 51-2327км23), від 18 жовтня 2023 року (справа № 750/1575/23, провадження № 51-4007км23).

Суд звертає увагу на той факт, що з моменту внесення відомостей в ЄРДР слідством так і не встановлено факт наявності злочину, тобто не з`ясовано чи скоєно злочин і не встановлено особу, яка його скоїла, чи злочину взагалі не було.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч.1 ст.284 КПК, на яких у передбачений КПК спосіб безпосередньо вказує органу досудового розслідування, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), у зв`язку з чим клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 284, 376, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №0000085 від 04.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України.

Матеріали кримінального провадження після набрання ухвалою суду законної сили повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1