Справа № 938/908/25
Провадження № 11-кп/4808/175/26
Категорія ст. 331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Івано-Франківську апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , на ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2026 року про продовження запбіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2026 року щодо ОСОБА_8 - обвинуваченого за ч.2 ст. 436-2, ч.3 ст. 436-2, ч.2 ст. 342 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 28.03.2026 року включно, та визначено заставу в розмірі 905216 грн.

Своє рішення суд мотивував тим, що ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, а тому є підстави для продовження строку тримання під вартою. Разом з тим, є підстави для визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави яка дорівнює 272 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб та складає 905216 грн.

З оскаржуваною ухвалою, в частині визначення розміру застави не погодився захисник та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає помилковим твердження суду, що обвинувачення ОСОБА_8 є виключним випадком, який дозволяє визначити розмір застави більший ніж передбачений для тяжких злочинів п.2 ч.5 ст.182 КПК України. вважає, що застосований судом розмір застави є завідомо непомірним для нього, визначений без урахування його майнового стану, а тому фактично є карою.

При цьому, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання в Україні, всі його найближчі родичі проживають в Україні, не притягався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується органом місцевого самоврядування.

Просить ухвалу змінити та зменшити розмір застави до розміру, передбаченого п.2 ч.5 ст.182 КПК України, з зарахуванням розміру раніше внесеної застави на досудовому слідстві в розмірі 90840 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали справи та перевіривши апеляційні доводи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

У відповідності до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Згідно положень ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, має також враховувати наявність чи зміну обставин передбачених ст.178 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу. Окрім іншого, суд повинен врахувати і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Враховуючи наведені норми права, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з огляду на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

З копій матеріалів наданих судом першої інстанції вбачається, що на розгляді Верховинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 436-2, ч.3 ст. 436-2, ч.2 ст.342 КК України.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції також врахував поведінку ОСОБА_8 після вручення йому повідомлення про підозру, який переховувався від органу досудового розслідування в іншій області в лісовому масиві. У зв`язку з цим, обвинувачений був оголошений у розшук та згодом затриманий.

Ці обставини, разом із обвинуваченням у вчиненні злочину пов`язаного із застосуванням фізичного насильства до працівника правоохоронного органу, суд першої інстанції обґрунтовано вважав такою обставиною, що значно збільшує ризики наведені у клопотання прокурора, а тому обґрунтовано визначив збільшений розмір застави.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що визначений розмір застави в повній мірі узгоджується з положеннями ст.182 та ч.3 ст.183 КПК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Межі розміру застави залежать, зокрема, від ступеня тяжкості злочину, у вчиненні якого особа підозрюється. При чому у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у таких межах не здатна забезпечити виконання підозрюваним у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, що перевищує встановлені в законі граничні розміри.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2026 року про продовження запбіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5