У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/2692/26

Провадження № 1-кп/210/576/26

05 травня 2026 року Металургійний районний суд міста Кривого Рогу в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

з участю підозрюваного ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 407 ч.5 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Підозрюваний ОСОБА_4 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №149 від 30.07.2021 року зарахований до списків особового складу та прийнято на посаду номера обслуги 2 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи ВЧ НОМЕР_1 .

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 солдат ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, Військової Присяги, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

03.11.2025 року ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, самовільно залишив місце несення служби місце тимчасового розташування підрозділу військову частини НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 03.11.2025 року близько 08:00 години був відсутній під час перевірки та контролю наявності особового складу підрозділу військової частини НОМЕР_1 , тимчасово розташованого в районі населеного пункту АДРЕСА_1 , та до військової частини НОМЕР_1 не повернувся, тим самим самовільно, без дозволу командира, залишив місце несення військової служби, командуванню про причини свого вибуття ОСОБА_4 не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 22.04.2026 року самостійно не прибув до відділення поліції № 2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Металургійний район, вул. Дениса Комара, будинок 2, де заявив про себе, чим вчинення ОСОБА_4 злочину проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин) було припинене.

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 на підставі ч.5 ст.401 КК України, оскільки після вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_4 повернувся на військову службу до ВЧ НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України визнав повністю, також просив звільнити його від кримінальної відповідальності, оскільки він відразу повернувся до військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України де й надалі продовжує проходження військової служби.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення кримінальної відповідальності за злочини проти встановленого порядку несення та проходження військової служби під час дії воєнного стану» від 20.08.2024 № 3902-ІХ, який набрав чинності 07.09.2024 року, доповнено ст. 401 КК України частиною п`ятою такого змісту: «особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби».

Враховуючи те, що Закон України № 3902-ІХ від 20.08.2024 року пом`якшує становище особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення та проходження військової служби під час дії воєнного стану, тому він поширюється, відповідно до положень ст. 5 КК України, а також статей 8 та 58 Конституції України, як норм прямої дії, на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання чинності таким законом.

Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 286 КПК України, у разі наявності підстави для звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 5 статті 401 КК України, прокурор або суд повинен отримати письмову згоду командира (начальника) військової частини (установи) про можливість продовження проходження військової служби таким обвинуваченим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України в умовах воєнного стану, щиро покаявся у вчиненому та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України для продовження проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 1 ст. 286 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити клопотання прокурора та звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а кримінальне провадження закрити.

Керуючись ч.5 ст.401,ч.5 ст. 407 КК України, ст.ст.284-286, ч.3 ст. 288, 314 КПК України, суд,

Постановив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5ст.407 КК України, на підставі ч.5 ст.401 КК України - для продовження проходження військової служби.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000550 від 09.01.2026 року відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1