Справа № 456/220/26
Провадження № 1-кп/456/283/2026
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000317 від 30.10.2025, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19.09.2024 за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн; вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 03.02.2026 за ч. 3 ст. 382 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами, на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2025 близько 16:30 ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне придбання психотропної речовини для власного вживання, без мети збуту, за допомогою мобільного телефону марки «iPhone 12», IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , всередині якого знаходився стартовий пакет оператора «Лайфселл» з мобільним номером НОМЕР_3 , використовуючи мережу «Інтернет», за допомогою месенджера «Telegram» замовив через Telegram-канал «Cоca-Cola» у невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, особливо небезпечну психотропну речовину PVP, для розрахунку з якою за придбання здійснив переказ грошових коштів у розмірі 2500 грн на банківську картку невідомої особи, яка в ході досудового розслідування не встановлена, за що отримав повідомлення з координатами геолокації місця схову замовленої ним речовини, тим самим незаконно придбав вищевказану психотропну речовину.

Того ж дня близько18:00 ОСОБА_4 , діючи умисно та маючи намір на незаконне придбання та зберігання вищевказаної речовини, усвідомлюючи, що вона є психотропною речовиною PVP, обіг якої заборонено та яка входить у список «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено», без мети збуту, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори від 15.02.1995 та «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів, у тому числі конопель для медичних цілей, та контролю за їх обігом» затвердженому постановою КМУ від 03.06.2009 № 589, не маючи наміру здати психотропну речовину і вказати джерело її придбання, направився за надісланою на його мобільний телефон невстановленою досудовим розслідуванням особою геолокацією з метою отримати раніше придбану психотропну речовину. Надалі ОСОБА_4 за даними отриманої геолокації відкопав у землі за адресою: м. Стрий Львівської області, вул. Дрогобицька, 69, прозорий полімерний зіп-пакет, обмотаний зеленою стрічкою, в якому містилася кристалічна речовина світло-жовтого кольору PVP, яка згідно з висновком експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів є особливо небезпечною речовиною PVP, обіг якої заборонено згідно зі Списком № 2 «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» Таблиці 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, загальною масою 4,1795 г, що відповідно до Таблиці № 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров?я України за № 188 від 01.08.2000, є великим розміром.

В подальшому ОСОБА_4 придбану психотропну речовину помістив у кишеню штанів, в які був одягнутий, перебуваючи в стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, сів за кермо транспортного засобу марки «Mersedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_4 , який належить його матері ОСОБА_5 , та від`їхав від місця придбання психотропної речовини на відстань близько 100 м, після чого був зупинений працівниками Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області. Вищевказану психотропну речовину ОСОБА_4 зберігав при собі без мети збуту до 18:53 29 жовтня 2025 року, тобто до виявлення та вилучення працівниками Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області під час огляду місця події за адресою: м. Стрий Львівської області, вул. Дрогобицька, 69.

Таким чином, ОСОБА_4 незаконно придбав, зберігав та перевозив без мети збуту психотропну речовину у великих розмірах, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, зокрема, про те, що 29.10.2025 близько 16:30 за допомогою мобільного телефону марки «iPhone 12», використовуючи мережу «Інтернет», за допомогою месенджера «Telegram» замовив через Telegram-канал «Cоca-Cola» психотропну речовину PVP, після чого близько здійснив переказ грошових коштів за придбання психотропної речовини в розмірі 2500 грн на банківську картку невідомої особи, за що отримав повідомлення про точні географічні координати місця схову. 29.10.2025 близько 18:00 він прибув до м. Стрия Львівської області на вул. Дрогобицька, де відкопав у землі вказану психотропну речовину, яка містилась у «зіп-пакеті» на застібку, огорнутому зеленою стрічкою. Надалі психотропну речовину PVP він помістив у кишеню штанів та на автомобілі марки «Mersedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_4 , від`їхав від місця придбання психотропної речовини на відстань близько 100 м, після чого був зупинений працівниками Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області. Вищевказану психотропну речовину зберігав при собі без мети збуту до виявлення та вилучення її працівниками Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області під час огляду місця події по вул. Дрогобицька в м. Стрию Львівської області. Щиро розкаюється у вчиненому. Просить його суворо не карати.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявила клопотання, в якому просила не досліджувати докази щодо тих обставин, які не оспорюються, оскільки обвинувачений винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю.

Отримавши показання ОСОБА_4 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечували проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні без мети збуту психотропної речовини у великих розмірах, тому кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 309КК України є вірною.

Відповідно до позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 17.10.2019 в справі № 205/7091/16-к (№ 51-1532км19), поняття судової дискреції (судового розсуду) в кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, поведінку обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаявся, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19.09.2024 за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн, що сплачений 31.12.2025, вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 03.02.2026 за ч. 3 ст. 382 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами, на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, неодружений, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання, якими, на думку суду, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, які обтяжують покарання, вчинення злочину особою, що перебуває в стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності та, беручи до уваги всі вказані обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд дійшов переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкції інкримінованої йому статті КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Такі висновки щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 75 КК України зроблені судом, у тому числі з урахуванням правової позиції, викладеної Верховним Судом, колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду 13.08.2020 у справі за єдиним унікальним номером 716/1224/19 та номером провадження 51-1962км20, згідно з котрою загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, а особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинення дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У рішеннях від 24 березня 2005 року в справі «Фрізен проти Росії» (Frizen v. Russia), скарга № 58254/00, та від 09 червня 2005 року в справі «Бакланов проти Росії» (Baklanov v. Russia), скарга № 68443/01, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні від 16 жовтня 2008 року в справі «Ізмайлов проти Росії» (Izmaylov v. Russia), скарга № 30352/03, Європейський Суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Окрім цього, судом встановлено, що вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 03.02.2026 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами, на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Вищевказане кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив до ухвалення вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 03.02.2026.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню відповідно до положень ст. 124 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Питання щодо речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 368, 370, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309КК України, і призначити покарання за ч. 2 ст. 309КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за даним вироком і покарання, призначеного вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 03.02.2026, визначити ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами, на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати в розмірі 2228,50 грн (дві тисячі двісті двадцять вісім грн 50 коп.) на користь держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.11.2025.

Речові докази: психотропну речовину PVP, яка знаходиться в камері зберігання речових доказів Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, знищити; мобільний телефон марки «iPhone 12», IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , який знаходиться в камері зберігання речових доказів Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, конфіскувати; автомобіль марки «Mersedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_4 , та ключ від автомобіля повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1