ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/86/26 Справа № 712/1343/26 Категорія: ст.171 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря учасники справи: представник власника майна - адвокатОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОК «Діамант Равина» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2026 року про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и в:

Прокурор Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно у межах кримінального провадження № 0000335 від 03.09.2024, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України.

Просив накласти арешт на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0990, площею 0,1 га, що розташована за адресою: Черкаська обл., м. Умань, вул. Г. Косинки, 20, яка зареєстрована на праві приватної власності за обслуговуючим кооперативом «Діамант Равина», на період досудового розслідування до прийняття рішення у кримінальному провадженні. Також просив встановити заборону будь-яким фізичним чи юридичним особам відчужувати та розпоряджатися цією земельною ділянкою, а також заборону користування нею в частині виконання будь-яких земляних, будівельних робіт чи інших дій, наслідки яких можуть перешкоджати кримінальному провадженню..

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.02.2026 року клопотання задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0990, розташовану за адресою: Черкаська обл., м. Умань, вул. Г. Косинки, 20, яка згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності належить Обслуговуючому кооперативу «Діамант Равина», шляхом заборони розпоряджатися та користуватися вказаним об`єктом нерухомого майна, в частині виконання будь-яких земляних, будівельних робіт або вчиненні інших дій, наслідки яких можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Роз`яснено власнику (володільцю) майна, що відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково за клопотанням власника чи володільця майна, підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя виходив з того, що результати судових експертиз у їх сукупності з іншими матеріалами провадження підтверджують наявність достатніх підстав для накладення арешту на спірну ділянку з метою збереження речового доказу.

Крім того, вказана земельна ділянка відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За клопотанням прокурора, розгляд справи проведений без виклику власника майна, оскільки це було необхідним для забезпечення арешту майна.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, представник ОК «Діамант Равина» - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить:

поновити пропущений із поважних причин строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.02.2026 року;

скасувати ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.02.2026 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у межах кримінального провадження № 0000335 від 03.09.2024, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України.

Скаржник вважає, що ухвала слідчого судді на даний час підлягає скасуванню, оскільки оскаржувана ухвала постановлена у кримінальному провадженні за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, предметом вчинення якого є об`єкти археологічної спадщини чи об`єкти культурної спадщини або їх частини.

Поряд з цим, накладення арешту з метою запобігання продовженню проведення на ній будівельних робіт ОК «Діамант Равина», з підстав того, що прокурор нібито вважає, що ці роботи проводяться без відповідних дозвільних документів (самоуправство), не є предметом досудового розслідування за ч. 2 ст. 298 КК України.

Дане кримінальне провадження було розпочато 17.12.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Однак, у зв`язку із закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за цією статтею, стороною обвинувачення було змінено правову кваліфікацію на ч. 2 ст. 298 КК України.

Згідно наявних матеріалів кримінального провадження в діях керівника, засновників та інших представників ОК «Діамант Равина» відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 298 КК України та інших злочинів.

Зазначає, що земельна ділянка по вул. Г. Косинки, 20 в м. Умані не містить культурного шару пам`яток архітектури та будь-яких інших об`єктів історико-культурної спадщини, у тому числі цвинтаря 18-19 століття.

Відсутність на земельних ділянках об`єктів культурної спадщини підтверджується висновком за результатами наукового археологічного дослідження від 18.12.2018 року складеного Державним підприємством «Науково-дослідний центр «Охоронна археологічна служба України», згідно якого під час проведення досліджень з використанням методу шарування в межах земельної ділянки за адресою: м. Умань, вул. Г.Косинки, 20, встановлено відсутність культурного шару пам`ятки археології. Можливо він частково був знищений пізнішими перекопами, або ця частина міста заселилася вже після 18 століття. Про що свідчить старий план Умані, згідно якого ця земельна ділянка знаходиться на окраїні міста.

Відсутність на земельній ділянці в м. Умані вул. Г.Косинки, 20 та на прилеглій до неї території культурного шару пам`ятки археології також підтверджується:

висновком за результатами наукового археологічного дослідження від 04.11.2022 року складеного Державним підприємством «Науково-дослідний центр «Охоронна археологічна служба України». Згідно якого за результатами проведення досліджень з використанням методу шарування в межах вказаної земельної ділянки, відсутні будь-які ознаки наявності культурного шару пам`яток археології та будь-яких інших об`єктів історико культурної спадщини, у тому числі і цвинтаря 18-19 століття;

висновком за результатами наукового археологічного дослідження від 26.06.2023 року складеного Державним підприємством «Науково-дослідний центр «Охоронна археологічна служба України», згідно якого за результатами проведення шарування у межах вул. Пушкіна, Г.Косинки та В. Мономаха, на площі 7,98 га., не виявлено археологічних знахідок.

Вищевикладене спростовує у повному обсязі висновок судової історико-археологічної експертизи від 29.09.2025 року, згідно якої в межах даної земельної ділянки розташувався об`єкт археологічної спадщини України, і в результаті проведення впродовж 2022-2024 років на ній земельних та будівельних робіт був повністю знищений культурний археологічний шар, пов`язаний із функціонуванням уманського передмістя «Турок 18-19 століття», та завдання ОК «Діамант Равина» шкоди у розмірі 41585497,38 грн.

Скаржник звертає увагу на те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні проводиться з 17.12.2021 року, однак понад чотири роки жодній особі не повідомлено про підозру. Керівник та засновник ОК «Діамант Равина» жодного разу не викликались органом досудового розслідування для проведення слідчих дій.

Отже, арешт земельної ділянки жодним чином не виправдовує потреби досудового розслідування, оскільки понад чотири роки слідчий/прокурор мали достатньо часу провести усі необхідні слідчі дії, які вони вважали за потрібне.

Що стосується поновлення строків на апеляційне оскарження.

Відповідно до п. 3 ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо, зокрема, ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений скаржником з поважних причин, а тому його слід поновити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства, тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

З матеріалів справи вбачається, що Черкаським районним управлінням поліції ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000335 від 03.09.2024 року, внесеного до ЄРДР за ч. 2 ст. 298 КК України, за фактом незаконного будівництва за адресами: м. Умань, вул. Г. Косинки, 20, АДРЕСА_1 .

Підставою для початку та здійснення досудового розслідування є повідомлення начальника благоустрою м. Умань від 17.12.2021 року (а.с. 10). Також у кримінальному провадженні наявне повідомлення органу місцевого самоврядування про проведення на земельній ділянці за адресою: м. Умань, вул. Григорія Косинки, 20, незаконних земляних та будівельних робіт без дозвільних документів (а.с.24).

Приписом Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА від 13.10.2021 року зобов`язано зупинити підготовчі будівельні роботи на вказаній земельній ділянці як такі, що проводяться в охоронній зоні пам`ятки історії місцевого значення «Могила цадика Нахмана (1811 р.). У приписі зазначено, що проведення таких робіт суперечить вимогам Закону України «Про охорону культурної спадщини», а також вказано на затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`ятки наказом Управління від 09.04.2021 № 41 (а.с. 12).

Як вбачається з листа Відділу будівельного контролю Управління містобудування, землевпорядкування, комунального майна та будівельного контролю Уманської міської ради, 14.01.2022 проведено позапланову перевірку, за результатами якої встановлено виконання обслуговуючим кооперативом «Діамант Равина» робіт (влаштування буронабивних паль) без отримання дозволу на виконання будівельних робіт. За результатами видано припис про усунення порушень, складено протокол та накладено штраф (а.с. 24).

Відповідно до висновку комплексної судової експертизи з питань землеустрою та мистецтвознавчої експертизи від 20.12.2023 року № 17/494-498, документація із землеустрою щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0990 (Черкаська область, м. Умань, вул. Григорія Косинки, 20), на підставі якої було змінено її цільове призначення, за складом та змістом не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативно-правовим актам у сфері землеустрою та землекористування, чинним на момент її розроблення та затвердження. При цьому, експертами встановлено, що під час зміни цільового призначення земельної ділянки не було враховано обмеження, пов`язані з розташуванням ділянки в межах охоронної зони пам`ятки культурної спадщини (а.с. 35-37).

Із висновку судової історико-археологічної експертизи від 29.09.2025 року № 932 вбачається, що в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0990 розташовувався об`єкт археологічної спадщини України, а в результаті проведення земляних/будівельних робіт культурний археологічний шар, пов`язаний із функціонуванням уманського передмістя «Турок» XVIIIXIX століть, було повністю знищено. Експертним шляхом визначено, що шкода, завдана державі внаслідок руйнування та знищення об`єктів археологічної спадщини в межах зазначеної земельної ділянки, становить 41 585 497,38 грн. (а.с. 45-46).

На підтвердження своїх заперечень про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0990, яка розташована за адресою: м. Умань, вул. Григорія Косинки, 20, представником ОК «Діамант Равина» - адвокатом ОСОБА_6 надані наступні докази:

Висновок за результатами наукового археологічного дослідження від 18.12.2018 року складеного Державним підприємством «Науково-дослідний центр «Охоронна археологічна служба України», згідно якого під час проведення досліджень з використанням методу шарування в межах земельної ділянки за адресою: м. Умань, вул. Г.Косинки, 20, встановлено відсутність культурного шару пам`ятки археології. Можливо він частково був знищений пізнішими перекопами, або ця частина міста заселилася вже після 18 століття. Про що свідчить старий план Умані, згідно якого ця земельна ділянка знаходиться на окраїні міста (а.с. 104-121).

Висновок за результатами наукового археологічного дослідження від 04.11.2022 року складеного Державним підприємством «Науково-дослідний центр «Охоронна археологічна служба України», згідно якого за результатами проведення досліджень з використанням методу шарування в межах вказаної земельної ділянки, відсутні будь-які ознаки наявності культурного шару пам`яток археології та будь-яких інших об`єктів історико культурної спадщини, у тому числі і цвинтаря 18-19 століття (а.с. 122-133).

Висновок за результатами наукового археологічного дослідження від 26.26.2023 року складеного Державним підприємством «Науково-дослідний центр «Охоронна археологічна служба України», згідно якого за результатами проведення шарування у межах вул. Пушкіна, Г. Косинки та В. Мономаха, на площі 7,98 га., не виявлено археологічних знахідок (а.с. 134-164).

Обґрунтовуючи необхідність такого втручання у права власників майна, прокурор у клопотанні зазначив, що з метою недопущення порушень вимог чинного законодавства з охорони культурної спадщини шляхом проведення земельних та будівельних робіт в межах охоронної зони пам`ятки історії місцевого значення «Могила Цадика Нахмана 1811 р.», виникла необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0990 площею 0,1 га, розташовану за адресою: Черкаська область, м. Умань, вулиця Григорія Косинки, 20, із забороною розпорядження цим майном, а також заборони виконувати будь-які земляні, будівельні роботи на даній земельній ділянці.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як випливає із змісту ст. 172 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається з метою забезпечення збереження речових доказів; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Як вбачається із зазначеного, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Виходячи з положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя у відповідності до положень ст.ст. 170, 173 КПК України не в повній мірі з`ясував усі обставини, які є достатніми підставами для арешту майна, зокрема, в даному клопотанні відсутні докази, які свідчать, що майно, на яке накладено арешт, є майном яке є предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, як і доказів того, що дане майно набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від нього.

Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона, обмеження користування або розпорядження майном може бути застосоване лише в разі доведеності існування обставин, які підтверджують, що незастосування таких заходів призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати , знищення, використання, передачі такого майна, проте, вказані обставини не підтверджені достатніми доказами.

Також є необґрунтованими посилання в ухвалі слідчого судді, що накладення арешту на майно є необхідним з метою збереження речових доказів, оскільки, в порушення вимог КПК України, не доведена необхідність застосування саме такого забезпечувального заходу, як арешт майна і не доведена наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що накладення арешту на майно, яке на праві власності належить Обслуговуючому кооперативу «Діамант Равина», без достатніх правових передумов для цього, є порушенням майнових прав кооперативу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що слідчий суддя, приймаючи рішення про арешт земельної ділянки із забороною відчуження, розпорядження нею, проведенням на ній будь-якого виду робіт, не звернув уваги на законність придбання земельної ділянки за відсутності спору законності придбання в межах доказування у даному кримінальному провадженні, в зв`язку з чим необґрунтовано обмежив ОК «Діамант Равина» у здійсненні права власності.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що не в повній мірі були дотримані вимоги кримінального процесуального закону України, як при внесенні клопотання про арешт майна, так і при його розгляді, що у свою чергу вплинуло на правильність прийнятого слідчим суддею рішення і приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали слідчого судді із прийняттям нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 171, 392, 404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Поновити адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Апеляційну скаргу представника ОК «Діамант Равина» - адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2026 року - скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Черкаської окружної прокуратури про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000335, внесеному до ЄРДР 03.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України - відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4