Провадження № 11-кп/4808/133/26
Категорія ч. 3 ст. 301 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001410 за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури м. Івано- ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянку України, з середньою освітою, неодружену, непрацюючу, що має на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 301 КК України та призначено їй покарання:

за ч. 2 ст. 301 КК України - позбавлення волі на строк два роки;

за ч. 3 ст. 301 КК України - позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 вчинила виготовлення з метою розповсюдження та збут відеопродукції порнографічного характеру, а також виготовлення з метою розповсюдження та збут відеопродукції порнографічного характеру, вчинених повторно.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , маючи протиправний умисел, спрямований на виготовлення з метою розповсюдження та збуті відеопродукції порнографічного характеру у всесвітній мережі Інтернет, всупереч моральним засадам суспільства, та в порушення вимог ст. ст. 2, 6, 7 Закону України «Про захист суспільної моралі» та ст.ст. 1, 2 Міжнародної конвенції «Про запобігання обороту порнографічних видань та торгівлі ними, які посягають на суспільні відносини та забезпечують основні принципи суспільної моральності у сфері статевих стосунків», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи настання таких наслідків, вчинила злочини проти громадського порядку та моральності. Так, у невстановлений слідством час у ОСОБА_8 виник протиправний умисел, спрямований на виготовлення, зберігання з метою збуту та збуті відеопродукції порнографічного характеру у всесвітній мережі Інтернет.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне виготовлення, зберігання з метою збуту та збут відеопродукції порнографічного характеру, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_8 , у невстановлений слідством час, знаходячись за місцем свого проживання у приміщенні квартири АДРЕСА_2 з метою збуту відеопродукції порнографічного характеру, використовуючи свій мобільний телефон марки «Nokia 2/4», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із сім-картою НОМЕР_3 , виготовила відеопродукцію порнографічного характеру під назвами «1.mр4» та «2.mp4», яка містить інформацію порнографічного характеру, яку зберігала з метою подальшого збуту.

Після цього, 15 серпня 2025 року о 23 год. 22 хв. та о 23 год. 25 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи у невстановленому слідством місці, за допомогою мобільного телефону марки «Nokia 2/4», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із сім-картою НОМЕР_3 , який належить їй на праві власності, всупереч Закону України «Про захист суспільної моралі» від 20 листопада 2013 року, реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на збут відеопродукції порнографічного характеру, використовуючи доступ до всесвітньої мережі Інтернет за допомогою профілю у мережі «Telegram» під іменем (логіном) « ОСОБА_11 » до якого прив`язаний номер мобільного телефону НОМЕР_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів здійснила збут відеопродукції користувачу мережі «Telegram» під іменем (логіном) « ОСОБА_12 », у кількості двох файлів, під назвами «1.mр4» з кеш-сумою - 32790e89a98553d92808900ec4b380f2 та «2.mp4» з кеш-сумою 9a457cfc8ef0d263eb6cab7687a8cb42, які у відповідності до висновку експерта містять інформацію порнографічного характеру.

Окрім того, продовжуючи свою протиправну діяльність, спрямовану на збут відеопродукцію порнографічного характеру, ОСОБА_8 , 20 серпня 2025 року близько 18 год. 15 хв., діючи повторно, перебуваючи у невстановленому слідством місці, за допомогою мобільного телефону марки «Nokia 2/4», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із сім-картою НОМЕР_3 , який належить їй на праві власності, всупереч Закону України «Про захист суспільної моралі» від 20 листопада 2013 року, реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на повторний збут відеопродукції порнографічного характеру, використовуючи доступ до всесвітньої мережі Інтернет за допомогою профілю у мережі «Telegram» під іменем (логіном) « ОСОБА_11 » до якого прив`язаний номер мобільного телефону НОМЕР_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно здійснила збут відеопродукції користувачу мережі «Telegram» під іменем (логіном) « ОСОБА_13 », у кількості одного файлу під назвою «2.mр4» з кеш-сумою -9а457с1с8еЮс1263еЬ6саЬ7687а8сЬ42, який у відповідності до висновку експерта містить інформацію порнографічного характеру.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 :

за ч. 2 ст. 301 КК України - позбавлення волі на строк два роки з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з виготовленням та реалізацією фото та відео продукції строком на 2 роки;

за ч. 3 ст. 301 КК України - позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з виготовленням та реалізацією фото та відео продукції строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_8 позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з виготовленням та реалізацією фото та відео продукції строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.

В решті вирок залишити без змін.

Зазначає, що вирок суду є незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вказує, що суд першої інстанції не призначив до ОСОБА_8 додаткове покарання, як того вимагає санкція статті 301 КК України.

Наголошує, що покарання, передбачене у ст. 55 КК України, полягає в позбавленні засудженого його суб`єктивного права на посаду або службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, яку він обіймав під час вчинення злочину, а також в тимчасовому обмеженні його правоздатності - можливості обіймати певні посади або займатись певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду. Дана стаття не обмежує коло і характер посад, а також роду діяльності, права обіймати які, або займатися якими засуджений може бути позбавлений вироком суду.

Звертає увагу, що згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами покарання» рішення суду про позбавлення такого права має бути чітко і ясно сформульоване в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів при його виконанні.

За змістом ст. 55 КК України якщо покарання у санкції зазначене у загальній формі, суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити у вироку характер та коло тих посад або вид діяльності, права обіймати які чи займатися діяльністю якими він позбавляє засудженого. Більше того, покарання має бути сформульоване таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатись діяльністю у будь-якій галузі, а також був позбавлений можливості обіймати і такі посади, або займатися такою діяльністю, які за характером і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язано вчинення злочину.

Також вказує, що суд першої інстанції не призначивши додаткове покарання та безпідставно призначив мінімальний іспитовий термін, вказане унеможливлює виконання превентивної (виховної) функції кримінальної відповідальності в цілому, адже таке рішення суду публічно демонструє фактичну безкарність обвинуваченого, який вчинив кримінальні правопорушення цієї категорії.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, повідомила, що захист здійснює самостійно;

- прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги і просив задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Прокурор оскаржує вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

Згідно з ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вище вимог закону при визначенні ОСОБА_8 покарання та ним було належним чином не враховано всі обставини кримінального провадження.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином - ч. 2 ст. 301 КК України та тяжким злочином - ч. 3 ст. 301 КК України, дані про особу винної, те, що обвинувачена раніше не судима, неодружена, не працює, на утриманні має малолітню дитину, на диспансерному обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття ОСОБА_8 , активне сприяння розслідуванню кримінального правопорушення , та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції її від суспільства, а тому вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, є призначення їй покарання за ч. 2, 3 ст. 301 КК України із застосуванням положень ст. 75 Кримінального кодексу України. Таке покарання є достатнім, справедливим та необхідними для її виправлення та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.

Разом з тим суд першої інстанціїне призначив до ОСОБА_8 додаткове покарання, як того вимагає санкція статті 301 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що такий вид покарання, як позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що передбачене ст. 55 КК України, полягає в позбавленні засудженого його суб`єктивного права на посаду або службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, яку він обіймав під час вчинення злочину, а також в тимчасовому обмеженні його правоздатності - можливості обіймати певні посади або займатись певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду. Дана стаття не обмежує коло і характер посад, а також роду діяльності, права обіймати які, або займатися якими засуджений може бути позбавлений вироком суду.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами покарання» рішення суду про позбавлення такого права має бути чітко і ясно сформульоване в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів при його виконанні.

За змістом ст. 55 КК України якщо покарання у санкції зазначене у загальній формі, суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити у вироку характер та коло тих посад або вид діяльності, права обіймати які чи займатися діяльністю якими він позбавляє засудженого. Більше того, покарання має бути сформульоване таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатись діяльністю у будь-якій галузі, а також був позбавлений можливості обіймати і такі посади, або займатися такою діяльністю, які за характером і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язано вчинення злочину.

Також при прийнятті рішення колегія суддів враховує практику Верховного суду, а саме Постанову Верховного суду від 17 листопада 2025 року по справі №6027/1756/25, згідно якої, якщо додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю передбачене як обов`язкове у санкції статті Особливої частини КК, то його призначення відбувається й тоді, коли особа, яка вчинила кримінально каране діяння, не обіймала певні посади або не займалася певною діяльністю. Тобто фактично йдеться про обмеження зайняття для особи певних посад або здійснення певної діяльності у майбутньому навіть у тому разі, якщо на момент вчинення кримінального правопорушення особа їх не обіймала чи не займалася певною діяльністю.

Разом із тим, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 69 КК, законодавцем не передбачено іншої правової підстави для незастосування зазначеного додаткового покарання у випадках, коли особа на час вчинення кримінального правопорушення не займала відповідної посади чи не займалася певною діяльністю, а таке покарання передбачено санкцією статті (частини статті), як обов`язкове.

Вказане узгоджується і з постановами Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зокрема від 22 травня 2018 року та 11 березня 2025 року у справах №№ 753/18479/16-к та 149/3010/23 відповідно.

Також відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22, якщо згідно з положеннями ст. 55 КК у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції вважає неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, не застосування щодо ОСОБА_8 додаткового покарання, згідно вимог санкція статті 301 КК України, оскільки таке рішення не сприяє меті виправлення винної та попередження вчинення нових злочинів як самою ОСОБА_8 , так і іншими особами.

Згідно з ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України необхідність застосування більш суворого покарання є однією із підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що вирок суду в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання необхідно скасувати з постановленням в цій частині нового вироку.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, дані особи обвинуваченої ОСОБА_8 , яка раніше не судима, неодружена, не працює, на утриманні має малолітню дитину, на диспансерному обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання:

за ч. 2 ст. 301 КК України - позбавлення волі на строк два роки з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з виготовленням та реалізацією фото та відео продукції строком на 2 роки;

за ч. 3 ст. 301 КК України - позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з виготовленням та реалізацією фото та відео продукції строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_8 позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з виготовленням та реалізацією фото та відео продукції строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Колегія суддів вважає, що встановлений судом першої інстанції, іспитовий строк тривалістю 1 рік буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченої.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів як нею, так і іншими громадянами, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду першої інстанції - скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання, з постановленням в цій частині нового вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 405, 407, 414, 420 КПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Івано- ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року щодо ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 301 КК України в частині призначення покарання - скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 301 КК України, та призначити їй покарання:

за ч. 2 ст. 301 КК України - позбавлення волі на строк два роки з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з виготовленням та реалізацією фото та відео продукції строком на 2 роки;

за ч. 3 ст. 301 КК України - позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з виготовленням та реалізацією фото та відео продукції строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_9 позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з виготовленням та реалізацією фото та відео продукції строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік

В решті вирок залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5