Єдиний унікальний номер 317/442/26
Номер провадження 1-кп/317/279/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

(в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000653 від 23.10.2025 відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, щодо продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_1 з січня 2026 року знаходиться обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000653 від 23.10.2025 відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про продовження строку тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000653, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.10.2025, відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України.

Заявлене клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 280 від 23.09.2025 військовослужбовець за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_4 призначений на посаду номера обслуги 2 гранатометного відділення гранатометного взводу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зарахований до списків особового складу та поставлений на всі види забезпечення.

Згідно довідки форми 5 від 23.10.2025 солдат ОСОБА_4 перебуває на посаді стрільця-номера обслуги 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

22.10.2025 група військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , у тому числі і ОСОБА_4 , були тимчасово розміщені за адресою: АДРЕСА_1 . Того ж дня, під час спільного вживання спиртних напоїв, у вечірній час між військовослужбовцями з одного боку та ОСОБА_4 з іншого боку виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_4 зайшов до будинку, узяв ніж. Вийшовши на подвір`я, приблизно о 21 год. 00 хв. 22.10.2025, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на подвір`ї домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, наніс останньому не менше одного удару ножем в грудну клітину зліва, спричинивши ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді відкритої рани передньої стінки грудної клітини, колото-різаної проникаючої рани грудей зліва, закритий перелом 9, 10 ребер зліва, травматичний гемопневмоторакс 1 ступеня зліва, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя.

Після чого, без розриву у часі, 22.10.2025, приблизно о 21 год. 00 хв., на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесного ушкодження, що не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, одразу підійшов до потерпілого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував поряд з ОСОБА_6 та наніс ОСОБА_7 не менше двох ударів ножем в грудну клітину зліва та завушну ділянку зліва, спричинивши ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді непроникаючої колото-різаної рани бокової поверхні грудної клітини зліва та рани у лівій завушній ділянці (в проекції соскоподібного відростку), які кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

? ч. 1 ст. 121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння;

? ч. 2 ст. 125 КК України, а саме в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 проти клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 заперечував, оскільки, вважає, що ризики зазначенні у клопотанні прокурора суттєво зменшилися.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку обвинуваченого та захисника, суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При продовженні запобіжного заходу суд також оцінює в сукупності наступні обставини.

Інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключено у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Положеннями ч. 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВССУ № 14 від 19.12.2014 «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» у ч. 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Судам під час визначення строку закінчення дії ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати, що в разі продовження тримання під вартою попередня ухвала втрачає свою силу. Такий підхід відповідає загальній засаді законності кримінального провадження і унеможливлює випадки визначення в ухвалі строку тримання під вартою понад 60 днів.

При вирішенні клопотання прокурора щодо запобіжного заходу, суд враховує думку учасників провадження, обставини, перераховані у ст. 178 КПК України, зокрема, дані про особу обвинуваченого та доведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти наведеним у судовому засіданні ризикам.

Розглянувши клопотання прокурора, суддя вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки під час судового розгляду більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам. У суду є певні переконання, що ризики, зазначені прокурором, є очевидними та такими, що можуть справдитися із великим ступенем вірогідності.

Отже, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавляє обвинуваченого можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема і ухиленню від суду, а ризики, вказані прокурором, не зменшились з моменту постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу, у зв`язку з цим, суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стром на 60 днів.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити, з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Таким чином, враховуючи обставини, перераховані у ст. 178 КПК України, а також доведеність прокурором під час розгляду клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти наведеним під час розгляду клопотання ризикам, оцінюючи ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні, намагаючись забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, суддя вважає, що клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити і продовжити останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Клопотання адвоката задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 197, 199, 331, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 10.07.2026 включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити до Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в частині продовження строку тримання під вартою до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1