У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000048, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 серпня 2025 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в смт. Єланець Миколаївської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 263 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 серпня 2025 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 08.08.2025 р. між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_7

ОСОБА_5 визнано винним за пред`явленим йому обвинуваченням в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1 та ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання,

за ч. 1 ст. 114-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено остаточне основне покарання в виді 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що угода підписана з порушенням вимог ст. 474 КПК України, захисник змусив його підписати угоду в слідчому ізоляторі без участі прокурора, при цьому, не роз`яснивши йому зміст та наслідки угоди та він підписав її не розуміючи її змісту. Дана угода не містила дати, підписів уповноважених осіб та не була оформлена належним чином.

Пояснює, що в судовому засіданні суду першої інстанції йому не надали текст угоди, судом наслідки йому не роз`яснювались та він, перебуваючи в сильному душевному хвилюванні оговорив себе.

Наголошує та тому, що органом досудового розслідування належним чином не доведені обставини вчинення злочинів, крім того судом проігноровані його клопотання про перекваліфікацію його дій та повернення до військової служби.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Обвинувачений старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, обіймаючи посаду бойового медика першого механізованого взводу, першої механізованої роти, другого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, негативно сприймаючи діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, 24.02.2025 року о 20.26 год., привів вибуховий бойовий припас оборонну осколкову ручну гранату моделі «Ф 1» в дію та перекинув її на територію ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що призвело до пошкодження та неможливості подальшої експлуатації двох службових автомобілів, які перебувають у користуванні зазначеного РТЦК та СП, що відповідно, унеможливило їх використання за призначенням при виконанні безпосередніх функціональних обов`язків військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, обвинувачений старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, перебуваючи на посаді бойового медика першого механізованого взводу, першої механізованої роти, другого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , маючи умисел, направлений на незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів, усвідомлюючи, що даний предмет являється вибухонебезпечним, у 2023 році, придбав у невстановленої особи вибуховий бойовий припас оборонну осколкову ручну гранату моделі «Ф 1».

В подальшому, обвинувачений старший солдат ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, переніс вищевказаний бойовий припас за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав його до моменту приведення в дію, в напрямку ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тобто до 24.02.2025 року, без передбаченого законом дозволу.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за кваліфіковані за ч. 1 ст. 114-1 КК України, як перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, а також за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне носіння, зберігання та придбання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

08.08.2025 р. між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника адвоката ОСОБА_7 , була укладена угода про визнання винуватості,

Згідно із даною угодою, обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 263 КК України. Цією угодою визначено покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 114-1 КК України в виді позбавлення волі строком на 5 років, а за ч. 1 ст. 263 КК України в виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_5 призначено остаточне основне покарання у виді 5 років позбавлення волі. Крім того, угодою встановлені наслідки її укладання і затвердження, відповідно до вимог ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 серпня 2025 року затверджено дану угоду про визнання винуватості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 392 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 474 КПК України, перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості, суд, під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 474 КПК України, суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди, у разі необхідності, суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.

Згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 08.08.2025 р. прокурору Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 надійшла заява від обвинуваченого ОСОБА_5 про ініціювання укладення угоди про визнання винуватості, що відповідає вимогам ст. 469 КПК України. Обвинувачений ОСОБА_9 у своїй заяві зазначив, що він визнає свою винуватість, вказує що він зробив для себе висновки та запевняє, що не допустить вчинення подібних правопорушень в майбутньому. Також, в ході досудового розслідування на той час підозрюваний ОСОБА_9 надав покази щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення, повністю визнав свою винуватість у його вчиненні, щиро розкаявся, сприяв встановленню всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, що було підтверджено доказами.

За результатами розгляду даної заяви, з урахуванням обставини, визначених у ст. 470 КПК України, прокурором прийнято рішення про можливість укладення угоди про визнання винуватості.

Згідно із даною угодою, обвинувачений ОСОБА_5 , в присутності захисника, повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 263 КК України. Цією угодою визначено покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 114-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, а за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_5 призначено остаточне основне покарання у виді 5 років позбавлення волі. Крім того, угодою встановлені наслідки її укладання і затвердження, відповідно до вимог ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_5 , підтвердив, що наслідком її укладення та затвердження для нього є відмова від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів, а також підстави оскарження в апеляційному та касаційному порядку обвинувального вироку, яким буде затверджена угода, що визначені п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України та п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із оскаржуваного вироку та журналу судового засідання від 11.08.2025 р., обвинувачений ОСОБА_5 при укладенні угоди про визнання винуватості у суді першої інстанції погодився на призначення йому узгодженого покарання, і при цьому, судом першої інстанції виконано вимоги, встановлені ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України.

Зокрема, як зафіксовано на технічному носії звукозапису судового засідання, після оголошення прокурором змісту угоди, суд з`ясував у обвинуваченого чи повністю він визнає вину у скоєнні кримінального правопорушення, чи зрозумілі його права, надані законом (відмова від права на судовий розгляд, допит свідків, подання клопотань та доказів, право на мовчання) та наслідки укладеної угоди (якими згідно з п.п.а,б ч. 5 угоди є обмеження права на оскарження вироку та відмова від права на судовий розгляд, допит свідків, подання клопотань та доказів) та характер обвинувачення, у якому він визнав себе винним, вид покарання, який буде призначено у випадку її затвердження, чи є у нього запитання щодо пред`явленого обвинувачення, чи було укладення угоди добровільним та без примусу чи насильства, на що ОСОБА_5 , у присутності захисника, надав ствердні відповіді.

Отже, судом першої інстанції призначено ОСОБА_5 покарання, яке узгоджене між сторонами та визначене в угоді, судом першої інстанції виконано вимоги, передбачені ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК, зокрема, суд переконався, що укладення угоди про визнання винуватості між обвинуваченим, який згідно цієї угоди повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень та прокурором є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК, а також наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при затвердженні угоди суд перевірив її на відповідність вимогам цього Кодексу та не знайшов підстав для відмови в її затвердженні, оскільки переконався в тому, що умови угоди не суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі щодо правильності правової кваліфікації кримінального правопорушення, умови угоди відповідають інтересам суспільства, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, та відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань чи відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Посилання апелянта на те, що він не розумів змісту угоди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки він є повнолітньою та дієздатною особою, а тому перед підписанням процесуального документу у кримінальному проваджені про затвердження покарання за вчинене ним кримінальні правопорушення повинен був усвідомлювати необхідність ознайомитись з його змістом, окрім того, угоду було підписано ним у присутності його захисника, підпис якого проставлено в кінці угоди після її підписання ОСОБА_5 та прокурором, що підтверджує те, що захисник переконався у розумінні його клієнтом змісту угоди, окрім того, захисник володіє спеціальними знаннями у галузі права та ОСОБА_5 мав можливість звернутись до нього за роз`ясненням незрозумілих йому положень угоди, також прокурором у судовому засіданні було повністю оголошено її зміст у присутності обвинуваченого ОСОБА_5 , в тому числі щодо наслідків угоди, про ознайомлення з якими він окремо підписався в п. 6 угоди щодо його прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів. Також записом судового засідання, зробленого за допомогою технічних засобів, спростовується доводи обвинуваченого про те, що він не розумів характеру угоди, оскільки від нього прозвучали ствердні відповіді про те, що він розуміє як наслідки угоди так і вид покарання, яке буде призначене у випадку затвердження угоди, а також повідомив, що жодних запитань щодо пред`явленого обвинувачення немає, укладення угоди є добровільним та жодного впливу чи тиску на нього ніхто не чинив.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, стосовно того, що угода не оформлена належним чином є безпідставними та спростовуються матеріалами справи відповідно до яких, зміст та форма угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції. А тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 серпня 2025 року відносно ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3