Справа № 643/2093/26
Провадження № 1-кс/643/1430/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2026 року Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого, подане у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00374 від 05.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корнин, Рівненського району, Рівненської області, громадянина України , військовослужбовця, неодруженого, раніше судимого: 11.08.2022 Тернопільським міськрайонним судом за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, за ч.3 ст.185, за ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, за ч.3 ст.15, за ч.3 ст.185, за ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, 29.09.2022 звільненого із місця позбавлення волі у зв`язку із відбуттям покарання; 24.10.2023 вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі строком 5 років, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №00374 від 05.02.2026 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що старший солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії снайпера другого відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави третього відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , в званні «старший солдат», 05.02.2026 у ранковий час, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, перебуваючи разом із ОСОБА_6 в його домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , де також перебували співмешканка ОСОБА_6 ОСОБА_7 , квартирант ОСОБА_6 ОСОБА_8 та знайомий ОСОБА_4 - ОСОБА_9 , всі разом почали вживали алкогольні напої.

В цей же день, 05.02.2026 близько 14:30 годин, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи за вищевказаною адресою, будучи в стані алкогольного сп`яніння з ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , його співмешканкою ОСОБА_7 , та квартирантом ОСОБА_6 ОСОБА_8 , під час розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в ході якого між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 почалась бійка, під час якої у ОСОБА_4 виник раптовий злочинний намір, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_9 .

З метою реалізації вказаного раптово виниклого злочинного умислу, направленого на заподіяння смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання наслідків своїх дій у вигляді настання смерті ОСОБА_9 , пішов на кухню, де взяв кухонний ніж та повернувшись до ОСОБА_9 , використовуючи в якості знаряддя злочину кухонний ніж, який має колюче-ріжучі властивості, тримаючи ніж в правій руці, маючи на меті позбавити життя останнього, знаходячись у безпосередній близькості до ОСОБА_9 , діючи умисно, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, під час бійки з останнім, зі значною силою, наніс клинком вищевказаного ножа ОСОБА_9 один удар в область розташування життєво важливих органів - грудної клітини, та розмахуючи рукою з ножем пошкодив останньому ліву руку, після чого, побачивши спричинені ушкодження, ОСОБА_4 викинув ніж на підлогу, та не бажаючи бути викритим у вчиненні даного злочину, вибіг з приміщення квартири у невідомому напрямку залишивши ОСОБА_9 в у вищевказаній квартирі.

Таким чином, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння смерті ОСОБА_9 проте, злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки у зв`язку із погіршенням стану здоров`я ОСОБА_9 викликав бригаду швидкої медичної допомоги, внаслідок чого, йому своєчасно було надано медичну допомогу та останнього госпіталізовано до КНП «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, з діагнозом: забій м`яких тканин голови, колото різана передньої грудної стінки ліворуч, не проникаюча в плевральну порожнину, рвана рана лівої кисті, рівень порушення свідомості кома, де останньому було надано кваліфіковану медичну допомогу та збережене життя.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України тобто закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Слідчий в клопотанні посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за який законом передбачено покарання від семи до п`ятнадцяти років позбавленням волі.

У органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

- переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки ОСОБА_4 вчинив тяжке кримінальне правопорушення за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, а тому, побоюючись покарання яке загрожує, у разі визнання його винним, останній може переховуватись органів досудового розслідування в подальшому від суду. Також ОСОБА_4 одразу після скоєння, зник з місця вчинення злочину;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки підозрюваний, потерпілий та свідки мешкають в одному під`їзді будинку та перебуваючи на волі, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на потерпілого, а саме ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , та інших свідків, які на теперішній час встановлюються;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки між підозрюваним ОСОБА_4 та ОСОБА_9 виник конфлікт, останні зловживають спиртними напоями. Та беручи до уваги, що злочинний умисел ОСОБА_4 направлений на заподіяння смерті ОСОБА_9 не був доведений до кінця, ОСОБА_4 може продовжити свої дії направленні на реалізацію його злочинного умислу.

Таким чином, вищенаведені факти доводять обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України; наявність реальних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення; недостатність застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання його під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та обранні стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав викладених у клопотанні слідчого.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні факт нанесення травми не заперечував, але не погоджується із кваліфікацією, викладеною у підозрі, вказав, що конфлікт був випадковим, через те, що потерпілий звинуватив його у крадіжці. Він захищався, потерпілий наніс йому удар в обличчя, після чого він узяв ніж та щоб покинути квартиру, а не для того, щоб завдати шкоди. Вони разом вживали спиртні напої. Більш точно нічого сказати не може, оскільки після контузії має проблеми із пам`яттю. Проти задоволення клопотання заперечував, просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, вказав, що ризики не доведені, документально не підтверджені, на теперішній час не встановлено ступінь тяжкості спричинених тілесних пошкоджень, механізму, критерій небезпечності для життя та здоров`я. Також не з`ясовано які ушкодження отримав підозрюваний, звернув увагу суду, що відомості до ЄРДР внесено пізніше ніж проведено деякі слідчі дії. Просив визнати протоколи неналежними доказами. У задоволенні клопотання просив відмовити, визначити помірний розмір застави або обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки його підзахисний є діючим військовослужбовцем, перебуває на реабілітації, має контузії.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши учасників кримінального провадження встановив наступне.

05.02.2026 о 21:40 год., слідчим СВ ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затриманий у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

06.02.2026 старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, майором Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 за погодженням з процесуальним керівником повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, що підтверджується: протоколом огляду місця події від 05.02.2026 за адресою: АДРЕСА_2 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 05.02.2026; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 05.02.2026 за участю свідка ОСОБА_7 ; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 05.02.2026 за участю свідка ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 05.02.2026; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 05.02.2026 за участю свідка ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 05.02.2026 за участю свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 05.02.2026; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 05.02.2026 за участю свідка ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 05.02.2026 за участю свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 06.02.2026; протоколом затримання ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні злочину від 05.02.2026; речовими доказами; консультативним висновком спеціаліста від 05.02.2026 з КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР згідно якої, у ОСОБА_9 маються тілесні ушкодження у вигляді забій м`яких тканин голови, колото різана рана передньої грудної стінки ліворуч не проникаюча в плевральну порожнину рвана рана лівої кісті. Рівень порушення свідомості кома.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування, суду; незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Крім того, настання кожного окремо, та усіх у сукупності ризиків можливе і з урахуванням невідворотності призначення реального покарання особі, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_12 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_12 , раніше неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів, не маючий сталих соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини, що визнано найвищою соціальною цінністю в державі, що, на думку слідчого судді, свідчить про недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки вказаний запобіжний захід не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява №37466/04) від 20.08.2010 ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є одним із факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою і свідчать про неможливість застосування до ОСОБА_12 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» N.°14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язала мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КК України, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою рахувати з 21:40 05.02.2026.

Строк дії ухвали до 21:40 05.04.2026.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про тримання підозрюваного під вартою його близьких родичів, членів сім`ї або інших осіб за вибором підозрюваного у порядку, передбаченому ст.ст. 111, 112 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 10.02.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1