провадження № 1-кп/361/366/25
УХВАЛА

14 квітня 2026 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Бровари Київської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000042 від 07 лютого 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 114-1 КК України, обвинуваченому ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2025 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3

ст. 332 КК України. У цю ж дату ухвалою судді було призначено підготовче судове засідання у вказаному вище кримінальному провадженні.

02 квітня 2026 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 від 07 лютого 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 . Вказане клопотання обґрунтовано тим, що існують ризики, передбачені статтею п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились. Прокурор вказує на достатність даних для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, що підтверджується зібраними матеріалами у межах кримінального провадження, а саме протоколами проведення слідчих дій. Прокурор зауважує про наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України а саме: ймовірність переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду та можливість незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. У клопотанні зазначено, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не зможе в повній мірі запобігти вказаним вище ризикам та забезпечити його належну процесуальну поведінку. Так, застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є недоцільним, враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому злочинів. Особиста порука, домашній арешт та застава не гарантують належної процесуальної поведінки підозрюваного. З перелічених підстав прокурор у судовому засіданні просив задовольнити таке клопотання и щодо тримання обвинуваченого під вартою та визначити заставу у розмірі, який вказаний у попередній ухвалі про продовження запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України на підставі яких був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою наразі відсутні. Так, наголосив, що досудове розслідування у справі закінчилось, докази у справі зібрані, свідки допитані та призначено судове провадження. Всі допитані свідки крім одного, який співпрацює зі слідством дали показання на користь обвинуваченого або показання, які не доводять висунуте обвинувачення, а тому ОСОБА_4 немає потреби впливати на свідків у будь-який спосіб. Зазначає, що метою застосування запобіжного заходу є необхідність забезпечення дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Обвинувачений ОСОБА_4 протягом всього досудового та судового слідства належним чином виконував та виконує свої процесуальні обов`язки, зокрема, самостійно прибув на виклик до слідчого та надав показання. Більш того, обвинувачений також добровільно прибув на розгляд клопотання про обрання до нього запобіжного заходу, що також свідчить про відсутність у нього бажання уникати правосуддя. Обвинувачений не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки має стійкі соціальні зв`язки та характеризується з позитивної сторони, має хорошу репутацію та нагороди, не судимий, а також має постійне місце проживання. Більш того, обвинувачений має ряд хронічних захворювань. Зауважив, що визначення обвинуваченому застави у непомірному для нього розмірі свідчить про дискримінацію його підзахисного порівняно з іншим обвинуваченим у цьому кримінальному проваджені, якому визначена застава у набагато меншому розмірі. Тому вважає, що розмір застави слід зменшити, оскільки обвинувачений не може її сплатити. Також, вказує, що домашній арешт повністю нівелює ризики зазначені прокурором, а тому просить змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію захисника щодо заявленого клопотання. Просив змінити відносно нього запобіжний захід або зменшити розмір застави з тих підстав, що ризиків зазначених прокурором не існує. Наголосив, що він не вчиняв жодних злочинних дій, а тому йому немає сенсу переховуватись від суду та впливати на свідків. Зазначив, що він зацікавлений у встановлені істини у цій справі, оскільки не вчиняв інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник підтримали позицію захисника ОСОБА_4 та просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання та дослідивши матеріали за поданим клопотанням, суд констатує таке.

Частинами 1-3 ст. 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.10.2025 відносно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Суд зауважує, що термін запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого закінчується, а суду потрібен час для проведення судового розгляду.

Так, обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене при ухваленні остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні, а не під час підготовчого судового засідання.

Прокурор вказує, що ризики передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України об`єктивно існують і не зменшились.

Стосовно наявності ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України суд констатує таке.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України. Санкція ч. 3 ст. 332 КК України встановлює покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, тобто цей злочин є тяжким згідно з ч. 5 ст. 12 КК України. Відтак, суд вважає тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому правопорушень і загроза реального відбування є одним із визначальних факторів, який свідчить про потенційний ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та/або суду. Суд погоджується із захисником, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Водночас суд вважає, що наявність соціальних зв`язків у обвинуваченого. заохочень за попереднім місцем роботи та постійного місця проживання не спростовують наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, який після попереднього продовження запобіжного заходу не зменшився.

Суд критично оцінює доводи захисника про те, що обвинувачений виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, зважаючи на те, що належність виконання ним процесуальних обов`язків забезпечується запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою. В свою чергу обставини, що ОСОБА_4 добровільно прибув на виклик слідчого та взяв участь у судовому розгляді щодо обрання стосовно нього запобіжного заходу повинні були оцінюватись слідчими суддями під час ухвалення рішень щодо застосування та продовження відносно обвинуваченого названого запобіжного заходу. Отже, такі обставини не свідчать про відсутність або зменшення ризика переховування обвинуваченого від суду.

Разом з тим, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, зокрема (переховуватись), однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст.23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на основі показань, які суд безпосередньо досліджував під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Обвинувачений обізнаний з даними осіб, які є свідками у цьому кримінальному провадженні, знає адреси їх проживання. Тому, існує значний ризик, що у разі обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, ОСОБА_4 зможе безперешкодно психологічно, економічно чи фізично впливати на цих осіб з метою зміни ними показань наданих на стадії досудового розслідування або змусити їх відмовитись надавати показання суду. Отже, суд дійшов висновку про доведеність ризика, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Разом з тим, судом ще не було призначеного судовий розгляд обвинувального акту та не допитано жодного зі свідків обвинувачення, а тому зазначений ризик не зменшився.

Отже, станом на дату проведення судового засідання ризики, які слугували підставою для продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не втратили своєї актуальності.

Стосовно можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою суд наголошує таке.

Частина 6 ст. 176 КПК України передбачає, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Отже, до обвинуваченого не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України.

Разом з тим, суд бере до уваги, що вік та стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджають продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зважаючи на наявність у ОСОБА_4 певних хронічних захворювань.

З наведеного, у задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту слід відмовити

Так, враховуючи конкретні обставини справи, обґрунтоване обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до положення ст. 12 КК України, віднесені до категорії тяжких, наявність ризиків, передбаченого п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів суд дійшов висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 12 червня 2026 року включно.

Аналізуючи. аргументи захисника щодо зменшення обвинуваченому визначеного розміру застави, як альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу суд зазначає таке.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України, які є тяжкими злочинами у світлі ст. 12 КК України. Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. У силу п.2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Так, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2026 відносно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Разом з тим, розмір застави був зменшений судом порівняно з попередньою ухвалою, а саме: з 908400 грн до 757000 гривень. Суд виходив з того, що обвинувачений тривалий час ніде не працює та немає підтверджених джерел доходу. Проте, розмір застави був визначений судом так, щоб її внесення є реальним та посильним для обвинуваченого. Суд вважає, що між розміром застави і метою, яку вона покликана забезпечити, тобто належну поведінку обвинуваченого та запобігання доведеним ризикам має існувати розумна пропорційність і застава не повинна стати формальністю вона мусить реально заміняти собою тримання під вартою.

Разом з тим, беручи до уваги, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою та не здатен сплатити встановлену судом суму застави, враховуючи, що судове провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання і проведення судового розгляду з огляду на реєстр матеріалів досудового розслідування цього кримінального провадження вимагатиме значного часу, суд вважає за доцільне зменшити обвинуваченому розмір застави до 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 665600 грн, а не залишити у розмірі, що зазначений у попередній ухвалі суду, як просить прокурор. Водночас розмір застави, який просив обвинувачений та його захисник, а саме 250-300 тисяч грн, наразі є недостанім для запобігання доведеним прокурором ризикам, які є актуальними. Проте, зменшення розміру застави з плином часу є фактором, який може запобігти надмірному триманню під вартою обвинуваченого і, як наслідок, порушенню його прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України та належно замінити такий запобіжний захід.

З наведеного суд дійшов висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182- 184, 194, 196, 197, 199, 315, 331, 372, 376, 395 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів до 12 червня 2026 року включно.

Утримувати ОСОБА_4 у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 заставу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 665600 грн 00 коп (шістсот шістдесят п`ять тисяч шістсот) грн 00 коп.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок з наступними реквізитами : Одержувач: ТУ ДСА України у Київській області; Код одержувача (ЄДРПОУ): 26268119; Банк одержувача: ДКСУ

м. Київ, розрахунковий рахунок: UA0018661; Призначення платежу: «застава за П.І.Б., дата народження особи, за яку вноситься застава, згідно з ухвалою (назва суду та дата ухвали) по справі № (вказати номер), кримінальне провадження № (вказати номер)»

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному ухвалою розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі, де особа утримується.

У випадку внесення вказаного розміру застави, на відповідний рахунок обвинувачений звільняється з-під варти в порядку визначеному ч.4 ст.202 КПК України.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, а саме:

- прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

- не залишати межі Києва та Київської області без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування, що стосується обставин даного кримінального провадження, з іншим обвинуваченим із свідками, поза межами процесуальних дій;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника

ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала суду підлягає до негайного виконання і може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 14 год. 30 хв. 17 квітня 2026 року в залі Броварського міськрайонного суду Київської області.

Суддя ОСОБА_1