Справа № 381/379/19Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1472/2026Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника та прокурора на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Борова Фастівського району Київської області, азербайджанця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 33, 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня проголошення вироку, зарахувавши у строк відбування покарання за даним вироком строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду, починаючи з 12.12.2018 до 20.03.2019 та з 01.02.2024 до 13.11.2024. Вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 , в період часу з 17 год. 00 хв. 03 вересня 2018 року по 19 год; 00 хв. 06 вересня 2018 року, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, переслідуючи корисливий мотив та мету власного незаконного збагачення за рахунок викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, прийшов на частково огороджену територію домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_8 , де через незачинені на ключ вхідні двері, проник до приміщення майстерні, за вищезгаданою адресою, звідки повторно, таємно, здійснив крадіжку електричного лобзика марки «Енергомаш», моделі «ЛБ-40850М», вартість якого, згідно висновку експерта № 13-1/47 від 16.01.2019, становить 468 грн. 67 коп., кутової шліфувальної машинки, марки «Дніпро-М МШК-1600Р», 150 мм, 1600 Вт, вартість якого, згідно висновку експерта № 13-1/48 від 16.01.2019, становить 1158 грн. 69 коп. та зварювального інвертора, марки «Дніпро-М», моделі САБ-260Н, серійний номер zsi 4 чорного кольору, вартість якого, згідно висновку експерта № 13- 1 44 від 16.01.2019, становить 1633 грн. 00 коп.

Після чого, ОСОБА_7 , з викраденим майном зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 3260 грн. 36 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чудового майна, крадіжку, вчинену повторно, поєднану з проникненням в інше приміщення, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 , 19 жовтня 2018 року, в період часу, з 07 год. 30 хв. по 18 год. 30 хв., переслідуючи корисливий мотив та мету власного незаконного збагачення за рахунок викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, прийшов на огороджену територію домоволодіння,за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , де шляхом пошкодження вікна, проник до будинку за вищезгаданою адресою, звідки повторно, таємно, здійснив крадіжку грошових коштів в сумі 5000 грн.

Після чого, ОСОБА_7 , з викраденими грошовими коштами зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужового майна, крадіжку, вчинену повторно, поєднану з проникненням в житло, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Так, ОСОБА_7 на початку листопада 2018 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, зустрівся з ОСОБА_10 , який запропонував ОСОБА_7 вчинити крадіжку з будинку АДРЕСА_3 . Вказані особи домовились між собою про те, що викрадене в подальшому продадуть, а грошові кошти розділять між собою.

З метою реалізації свого умислу ОСОБА_7 за попередньою домовленості разом з ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, переліз через дерев`яний паркан на територію вказаного подвір`я, шляхом віджиму вікна проник разом з вказаним співучасником у зазначений будинок, звідки таємно, викрав телевізор марки «Thomson» моделі 32В2600», ринкова вартість якого згідно висновку експерта № 13-1/68 від 24.01.2019 становить 3866 грн. 67 коп.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 заподіяв майнової шкоди потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 3866 гривень 67 копійок, після чого з місця події зі розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужового майна, крадіжку, вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням в житло, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити ОСОБА_7 призначене за ч.3 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України покарання із застосуванням ст. 69,69-1 КК України до 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції винесене з невідповідністю окремих висновків фактичним обставинам кримінального провадження та є таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, що відноситься до тяжких злочинів, незначний розмір майнової шкоди, завданий потерпілим, який повністю відшкодований, особу винного, який негативно ставиться до вчиненого, щиро кається та дуже шкодує про вчинене, має на утриманні дружину і малолітню дитину, та покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років, призведе до скрутного матеріального становища його сім`ї. Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким кваліфікувати дії ОСОБА_7 за епізодом крадіжки з будинку АДРЕСА_3 за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, та призначити йому покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, вважає вирок незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Зазначає, що суд першої інстанції двічі призначив різне покарання ОСОБА_7 за окремими епізодами крадіжки, які однаково кваліфіковані судом за ч.3 ст. 185 КК України, та в подальшому визначив остаточне покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України, тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню, та не призначив одне покарання за епізодами, що мають однакову правову кваліфікацію, чим не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Окрім того, вказує, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно з проникненням у житло, без кваліфікуючої ознаки «за попередньою змовою групою осіб», що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги прокурора, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Приписами ст. 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації дій ОСОБА_7 та застосування вимог ст.70 КК України є слушними.

Відповідно до ч.1 ст. 28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим групою осіб, якщо у його вчиненні брали участь декілька виконавців без попередньої змови між собою.

Постановою Верховного суду України від 15.11.2012 року (справа №5-15кс12) передбачено, що правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільного небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно-небезпечного діяння та ознаками складу злочину , передбаченого кримінально-правовою нормою.

Відповідно до ст.185 КК України однією з кваліфікуючих ознак визначено вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, епізод кримінального правопорушення, що мав місце на початку листопада 2018 року, ОСОБА_7 вчинив за попередньою домовленістю з ОСОБА_10 , проте суд кваліфікував його як таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднане з проникненням у житло ( без ознаки за попередньою змовою групою осіб).

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про неврахування судом такої кваліфікуючої ознаки як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб ґрунтуються на вимогах Закону України про кримінальну відповідальність.

Також є помилковим висновок суду про необхідність кваліфікації таємного викрадення чужого майна двічі за ч.3 ст.185 КК україни.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ст. 33 КК України, сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено.

Колегія суддів дійшла до висновку, що оскільки кримінальні правопорушення, вчинені обвинуваченим, мають однакову правову кваліфікацію (ч. 3 ст. 185 КК України), вони не утворюють сукупність, а, отже, не потребують призначення подвійного покарання.

За таких обставин остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України судом також призначено безпідставно.

Так як шляхом приведення вироку у відповідність до вимог закону України про кримінальну відповідальність становище обвинуваченого не погіршується, прокурором не наведені підстави, передбачені ст.420 КПК України, для ухвалення нового вироку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню шляхом зміни вироку.

Відповідно до ст. 65 КК України під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для Ї виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення, (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66,67 КК України.

Вирішуючи питання при призначення ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень,обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, який вину частково визнав, його поведінку після вчинення кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Проте, поза увагою суду при призначенні покарання за ч. 3 ст. 185 КК України залишилися ті обставини, що ОСОБА_7 відшкодував потерпілим завдані збитки, утримує дружину та малолітню дитину.

На думку колегії суддів, зазначені обставини свідчать про необхідність пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покрання у межах санкції ч.3 ст.185 КК України.

Обвинувачений під час розгляду справи у суді першої інстанції заперечував свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за епізодом таємного викрадення телевізора за попередньою змовою з іншою особою, тому , всупереч доводам апеляційної скарги захисника , колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст.69,69-1 КК України.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин вирок у частині кваліфікації дій ОСОБА_7 та призначеного покарання підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині кваліфікації дій та призначення покарання змінити.

Кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.

Виключити з вироку посилання на застосування ст. 70 КК України.

Пом`якшити ОСОБА_7 призначене покарання та вважати його засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до 4-х років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня отримання її копії .

Суддя: Суддя: Суддя: