ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/702/26 Справа № 201/558/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілих ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0003711 від 31.10.2017 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Соборного районного суду міста Дніпра від 13 жовтня 2025 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Новопавлівка Межівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого директором ТОВ ФК « ІНФОРМАЦІЯ_2 », одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 Кримінального кодексу України (далі - КК) та звільнено від покарання на підставі ч.5 ст. 74, п.2 ч.1 ст. 49 КК у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;

- визнано винним та засуджено за ч.2 ст.364-1 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах і організаціях всіх форм власності строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття основного покарання ОСОБА_7 ухвалено відраховувати з дня його затримання після набрання вироком законної сили.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_7 і ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_11 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до ОСОБА_7 і ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково та ухвалено стягнути зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 гривень, в частині інших позовних вимог відмовлено.

Долю судових витрат вирішено відповідно до положень ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

ОСОБА_7 , обіймаючи посаду директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зареєстрованого адресою: АДРЕСА_3 , будучи уповноваженим статутом товариства організовувати роботу підприємства в цілому, укладати контракти, договори та угоди від імені товариства, забезпечувати їх виконання, відкривати та закривати в банках поточний та інші рахунки товариства, приймати на роботу та звільняти працівників товариства, маючи право першого підпису на фінансових документах, в тому числі платіжних доручень, рахунків-фактур, чеків, векселів, тощо, тобто виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, будучи службовою особою юридичної особи приватного права, вчинив злочин у сфері службової діяльності при наступних обставинах.

29.08.2007 між АКБ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та ОСОБА_10 укладено кредитний договір №0280/07/03-N на забезпечення виконання зобов`язань, по якому між АКБ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Іпотекодержатель) та ОСОБА_10 (Іпотекодавець) 29.08.2007 укладено іпотечний договір № 07-638/07, предметом якого відповідно до п. 1.2. є нерухоме майно домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2007.

Відповідно до п. 6.3. іпотечного договору, сторони дійшли згоди, що задоволення вимог Іпотекодержателя може здійснюватися шляхом вчинення виконавчого напису на предмет іпотеки.

У випадку неможливості реалізувати предмет іпотеки по виконавчому напису, та/або у випадку, якщо аукціон (публічні торги) оголошено такими, що не відбулися, сторони домовились про здійснення передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

У зв`язку з невиконанням з боку ОСОБА_10 вимог кредитного договору №0280/07/03-N від 29.08.2007, рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30.01.2014 частково задоволено позовні вимоги ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який є правонаступником АКБ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » 2 192 393,35 грн.

Враховуючи те, що у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить боржнику ОСОБА_10 мешкають неповнолітні діти, звернення стягнення на зазначене домоволодіння не відбувалось і зазначене нерухоме майно на аукціон (публічні торги) не виставлялось.

В подальшому 22.08.2017 між ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 07-638/07 від 29.08.2007.

Після цього у ОСОБА_7 , який був достовірно обізнаний, що обставини, передбачені п. 6.3. договору іпотеки № 07-638/07 від 29.08.2007 не настали, виник злочинний умисел на незаконне позбавлення ОСОБА_10 прав власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 перебуваючи на посаді директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », будучи достовірно обізнаним, що обставини, передбачені п. 6.3. договору іпотеки №07-638/07 від 29.08.2007 не настали, підстави для реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 (домоволодіння та земельна ділянка) відсутні, зловживаючи повноваженнями, умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, використовуючи всупереч інтересам ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » свої повноваження, без належних правових підстав, 18.10.2017 подав до ІНФОРМАЦІЯ_5 власноручно заповнені заяви про реєстрацію права та їх обтяжень з відповідними додатками, внаслідок чого ОСОБА_10 незаконно було позбавлено права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 вартістю 4 109 943 грн., що у 5 137 рази перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто є тяжкими наслідками.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.364-1 КК, як зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права, незалежно від її організаційно-правової форми, службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що спричинило тяжкі наслідки.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою звільнення неправомірно придбаного нерухомого майна від його законного власника та членів його сім`ї, які на законних підставах проживали за адресою: АДРЕСА_4 , у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на порушення недоторканості житла, шляхом незаконного проникнення та виселення з вказаного житла осіб за адресою: АДРЕСА_4 , в якому на законних підставах проживали потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_14 , малолітні ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .

З цією метою ОСОБА_7 , підшукав групу осіб у кількості приблизно 10 осіб, яких не проінформував про свій намір та реалізуючи свій злочинний умисел на порушення недоторканості житла, діючи умисно, разом із невстановленими особами, 24.10.2017 приблизно о 10 годині 30 хвилин прибувши до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом навмисного пошкодження замикаючих пристроїв на воротах, всупереч волі осіб, які в ньому проживають, проник на подвір`я зазначеного домоволодіння.

Надалі достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла та іншого володіння, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, всупереч волі законного власника домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_10 та інших осіб, що проживають в будинку, ОСОБА_7 шляхом пошкодження вхідних дверей, при відсутності визначених законом підстав, діючи навмисно, проник разом з невстановленими особами, які не були обізнані про вчинення кримінального правопорушення, до будинку, де проживали ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_14 , малолітні ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , чим порушив недоторканність житла ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , неповнолітнього ОСОБА_14 , малолітніх ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .

Продовжуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне виселення, ОСОБА_7 , діючи умисно, разом з особами, які не були обізнані про вчинення кримінального правопорушення, змусили ОСОБА_10 залишити домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , всупереч волі законно проживаючих осіб, звільнили зазначене домоволодіння від рухомого майна, належного ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_14 , малолітні ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , змінили замикаючі пристрої на вхідних дверях та перешкоджали потрапити до житла потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , неповнолітньому ОСОБА_14 , малолітнім ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК, як незаконне проникнення до житла та незаконне виселення.

В апеляційній скарзі захисник вказує про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку, який підлягає скасуванню.

Посилається на те, що суд першої інстанції під час дослідження письмових доказiв не звернув увагу, що досудове розслідування кримінального провадження №0003711 31.10.2017 внесено до ЄРДР з грубими процесуальними порушеннями.

Так, судом досліджено заяву ОСОБА_11 (т.5, а.с. 3-5). Як вбачається з тексту даної заяви ОСОБА_11 звернулася з заявою від 30.10.2017 до Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 про вчинення шахрайства та підробки документів ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Однак ця заява не містить будь-яких відміток про надходження до органу прокуратури (дати та вхідного номеру), резолюцій керівника прокуратури про внесення відомостей до ЄРДР; вхідних штампів Соборного ВП ДАП ГУНП в Дніпропетровській області та резолюцій начальника слідчого відділу про внесення відомостей, викладених в заяві, до ЄРДР.

Судом першої інстанції досліджувалася заява про залучення до провадження як потерпілого ОСОБА_11 (т. 5, а.с. 11). Як вбачається з даної заяви, ОСОБА_11 31.10.2017 подала заяву прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_15 . Однак ця заява не містить повну інформацію щодо номеру ЄРДР, оскільки відсутні останні чотири цифри, що свідчить про те, що на момент подачі заяви відомості в ЄРДР внесені ще не були.

Крім цього, 31.10.2017 прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_15 вручила ОСОБА_11 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого (т. 5, а.с. 12), що свідчить про те що саме прокурор ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_15 31.10.2017 прийняла від ОСОБА_11 заяву про вчинення злочину.

Також в судовому засіданні досліджено витяг з ЄРДР кримінального провадження №0003711 (т. 5, а.с. 1-2), згідно якого 31.10.2017 до Соборного ВП ДАП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_11 про те, що невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа її домоволодінням за адресою: АДРЕСА_4 . Дії невстановленої особи кваліфіковано за ч.3 ст.190 КК, за даним фактом 31.10.2017 о 17 годині 15 хвилин внесено відомості до ЄРДР за №0003711, та 31.10.2017 о 18 годині 30 хвилин зареєстроване керівником органу досудового розслідування.

Друга частина витягу містить відомості за ст.356 КК, які внесено до ЄРДР 14.12.2017. Тобто відомості до ЄРДР внесено саме ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки 120 - це код ІНФОРМАЦІЯ_8 , а код органів прокуратури - 420. І фактично внесені відомості до ЄРДР за №0003711 ІНФОРМАЦІЯ_7 31.10.2017 о 18 годині 30 хвилин після реєстрації кримінального провадження керівником слідчого відділу. Отже не зрозуміло, як заява про вчинення злочину, з якою ОСОБА_11 звернулася до Дніпропетровської місцевої прокуратури №2, опинилася в поліції і відомості до ЄРДР внесені поліцією.

В той час, коли ІНФОРМАЦІЯ_7 лише вирішувалося питання щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_11 (31.10.2017 в період часу з 17.15 годин до 18.30 годин), прокурор ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_15 31.10.2017 в період часу з 17.00 до 17.30 годин проводила додатковий допит потерпілої ОСОБА_11 . У кримінальному провадженні №0003711, яке фактично до ЄРДР внесено ще не було (т. 5, а.с. 13-16).

У порушення ч.4 ст. 214 КПК прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_15 , яка прийняла 31.10.2017 від ОСОБА_11 заяву про вчинення злочину та яка вручала ОСОБА_11 пам`ятку про процесуальні права і обов`язки потерпілого, заява ОСОБА_11 зареєстрована не була, та незрозумілим способом передана до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Таким чином судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного вироку не надано оцінку доказам - заяві про вчинення злочину від ОСОБА_11 від 30.10.2017, заяві про залучення до кримінального провадження як потерпілої ОСОБА_11 на предмет їх допустимості, так само як і не надано оцінку усім доказам в кримінальному провадженні №0003711, реєстрація якого відбулася з грубими порушеннями ст.214 КПК.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час підготовчого судового засідання подавав заперечення в порядку ч.3 ст.309 КПК на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі №201/5269/18, провадження №1- кс/201/3 824/2018 від 18.05.2018, якою було задоволено клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_15 , про тимчасовий доступ до оригіналів висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 07.03.2018 за результатами розгляду скарги ОСОБА_11 від 02.02.2018, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_9 02.03.2018 за №6782-33-18 з можливістю вилучення відповідних документів (т. 3 а.с. 13-35).

Обвинувачений вказав суду, що до клопотання слідчим ОСОБА_16 було додано витяг з ЄРДР №0003711 з якого вбачається, що єдиним слідчим у кримінальному провадженні є слідча ОСОБА_17 . Однак слідчий суддя ІНФОРМАЦІЯ_10 18.05.2018 надав тимчасовий доступ до речей і документів слідчому ОСОБА_16 , встановивши, що вона не є слідчим у кримінальному провадженні. Водночас судом першої інстанції не розглянуто заперечення обвинуваченого і не вирішено питання щодо обґрунтованості та законності зазначеної ухвали слідчого судді.

Крім цього обвинувачений ОСОБА_7 під час підготовчого судового засідання звернувся з запереченнями на ухвали слідчих суддів ІНФОРМАЦІЯ_10 :

- у справі №201/16325/17 від 03.11.2017, ухваленої за результатами розгляду клопотання про накладення арешту на земельну ділянку і будинок (т. 3, а.с.36-41);

- у справі №201/18082/17 від 14.12.2017, ухваленої за результатами розгляду клопотання про надання тимчасового доступу, до реєстраційної справи земельної ділянки та будівлі (т. 3, а.с. 53- 58);

- у справі №201/18083/17 від 14.12.2017, ухваленої за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_5 (т. 3, а.с. 68-73);

- у справі №201/4219/18 від 19.04.2018, ухваленої за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_4 (т. 3, а.с. 85-90);

- у справі №201/1125/18 від 14.02.2018, ухваленої за результатами розгляду клопотання про надання тимчасового доступу до матеріалів картотеки, адресної картки, домової книги домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 (т. 3, а.с. 107-112).

ОСОБА_7 у своїх запереченнях звертав увагу, що усі клопотання сторони обвинувачення слідчі судді розглядали в дуже короткий проміжок часу, здебільшого від 5 до 16 хвилин. При цьому слідчі судді, згідно журналу судового засідання, досліджували матеріали клопотання, які були не малі за об`ємом, в нарадчій кімнаті ухвалювали рішення і готували повний текст ухвал і оголошували повний текст ухвал. Обвинувачений наголошував, що фізично неможливо за такий короткий проміжок часу заслухати клопотання, ухвалити в ньому рішення та підготувати повний текст рішення, що о може свідчити про формальний підхід слідчих суддів до розгляду клопотань сторони обвинувачення.

Також стороною захисту заявлялося клопотання в порядку ст. 89 КПК про визнання усіх письмових доказів сторони обвинувачення недопустимими з тих підстав, що в матеріалах кримінального провадження відсутні постанови про визначення групи слідчих та групи прокурорів, що вказує на те, що усі слідчі дії та зібрані в результаті їх проведення докази є недопустимими (т. 3, а.с. 207-210).

Крім цього захисником заявлялися клопотання про визнання недопустимими:

- протоколи тимчасових доступів до речей і документів від 27.07.2018, 16.03.2018, 05.04.2018 та вилучених під час цих слідчих дій документів;

- протокол огляду від 29.12.2017, постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 29.12.2017 та схоронної розписки від 29.12.2017;

- протокол огляду від 28.12.2017, постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.12.2017 та схоронної розписки від 28.12.2017;

- протокол обшуку від 23.04.2018;

- протокол обшуку від 21.12.2017

з підстав, що ці слідчі дії проводилися неуповноваженими особами, а саме слідчими ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні постанови начальника органу досудового розслідування про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні (т. 4, а.с. 25-59).

Враховуючи, що матеріали кримінального провадження №0003711 (т. 5, 6,7), реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003711 не містить жодної постанови про визначення групи слідчих та групи прокурорів, а прокурором в судовому засіданні надані замість оригіналів ксерокопії вищезазначених постанов, досудове розслідування проводилося неуповноваженими на те особами, а зібрані докази є недопустимими.

Крім цього, не зважаючи на зазначені підстави визнання доказів недопустимими, судом визнано допустимим доказ - протокол обшуку від 23.04.2018, складений старшим слідчим ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_18 на підставі ухвали слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_10 від 19.04.2018, в ході якого проведено обшук за адресою: АДРЕСА_4 , де було виявлено документи осіб, які перебували на території будинку, а також ключ від самого будинку (т.7 а.с.104-108).

Однак суд не звернув увагу на те, що у порушення вимог ч. 10 ст. 236 КПК, прокурором не надано відеозапис проведення обшуку у домоволодінні, внаслідок чого даний доказ є недопустимим.

Також в основу обвинувального вироку як доказ вини обвинуваченого судом покладено протокол обшуку від 21.12.2017, складений старшим слідчим ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_18 на підставі ухвали слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_10 від 31.10.2017, згідно якого було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_5 , каб.205, 206, АДРЕСА_6 , де було виявлено 25 горщиків з квітами, які зі слів потерпілої ОСОБА_11 належали їй та які їй було повернуто (т.6 а.с. 133-136). Однак матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу, що дані 25 горщики з квітами дійсно належать потерпілій ОСОБА_11 . У порушення ст. 229 КПК слідчим не проведено такої слідчої дії як впізнання предмету.

Одночасно суд визнав допустимим доказ - висновок експерта №2419/2420-18 від 31.05.2019 а результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи та оціночно- земельної експертизи, відповідно до якого встановлено ринкову вартість земельної ділянки (кадастровий номер :03:121:0004), розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , площею 0,0452 га, що станом на 31.10.2017 складає 1 532 196 гривень, а ринкова вартість домоволодіння, загальною площею: 129,6 кв.м. житловою площею 72,3 кв.м. за тією ж адресою станом на 31.10.2017 складає 2 577 747 гривень (т.4 а.с. 124-142).

Незважаючи на те, що висновок складений 31.05.2019, доступ до матеріалів досудового розслідування №0003711 стороні захисту було надано 11.01.2019, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т. 7, а.с.292-293), тобто прокурор не здійснив відкриття стороні захисту висновку експерта №2419/2420-18 від 31.05.2019, суд першої інстанції у порушення вимог ч.12 ст.290 КПК, висновок експерта допустив як доказ у справі.

Захисник зазначає, що висновки суду про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення не підтверджуються зібраними стороною обвинувачення доказами, крім цього спростовуються доказами, наданими стороною захисту, які суд при ухваленні вироку не взяв до уваги і не надав їм оцінку.

Так, у обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній умисел на вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.364-2 КК, він діяв в межах наданих йому повноважень і жодних протиправних дій під час виконання своїх службових обов`язків не вчинив.

Судом не вірно трактуються умови іпотечного договору № 07-638/07 від 29.08.2007 (далі - Іпотечний договір). Реєстрація права власності на житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_4 відбувалася на підставі п.6.1 та п.6.4, а не як помилково встановлено судом на підставі п.6.3 Іпотечного договору.

Виходячи з аналізу ст.ст. 33,36, 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на момент укладення Договору іпотеки від 29.08.2007), правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, є Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі.

Суд першої інстанції прийшов помилкових висновків, що через те, що у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить боржнику ОСОБА_10 мешкають неповнолітні діти, звернення стягнення на зазначене домоволодіння не відбувалось і зазначене нерухоме майно на аукціон (публічні торги) не виставлялось.

Звернення стягнення на вищезазначене майно не відбувалося, оскільки у іпотекодержателя не виникало на це бажання.

Згідно Іпотечного договору саме іпотекодержатель встановлює яким чином він задовольнятиме забезпечену іпотекою вимогу - в судовому чи в позасудовому порядку.

Таким чином, обвинувачений будучи директором ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », діючи відповідно до п.6.4. Іпотечного договору, розуміючи, що його дії носять виключно законний характер, подав до ІНФОРМАЦІЯ_11 заяву про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 (на домоволодіння та земельну ділянку) з відповідними додатками.

Крім цього, 18.10.2017 ОСОБА_7 було достеменно відомо, що на праві приватної власності ОСОБА_10 належить інше нерухоме житлове майно.

Тому обвинувачений розумів, що внаслідок реєстрації праві власності на домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_4 . за ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », жодна норма закону порушена не буде.

Правомірність реєстрації за ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 18.20.2017 права власності на домоволодіння що за адресою: АДРЕСА_4 , підтверджується наданими стороною захисту доказами, які відповідно до ст.290 КПК України, відкриті прокурору (т.8, а.с.89-120), а саме:

- рішенням ІНФОРМАЦІЯ_10 від 13.03.2020 у справі №201/17777/17, залишеного без змін постановою ІНФОРМАЦІЯ_12 (т. 8, а.с.90-98);

- рішенням ІНФОРМАЦІЯ_10 від 15.05.2018 по справі №201/16164/17, зміненого постановою ІНФОРМАЦІЯ_12 від 09.07.2019.

Однак суд першої інстанції в порушення ст. 94 КПК не взяв до уваги наведені докази сторони захисту, натомість в основу обвинувального вироку, крім іншого, поклав:

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 27.07.2018. Згідно опису речей і документів, було вилучено оригінал висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скарги ОСОБА_11 від 02.02.2018, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_9 : 07.02.2018 за №Д-2636, доповнення до неї від 26.02.2018, зареєстрованих у ІНФОРМАЦІЯ_9 02.03.2018 за №6782-33-18 на 9-арк.(т.7 а.с.185-187);

- скаргу ОСОБА_11 на дії державного реєстратора ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_19 від 02.02.2018 (т.7 а.с.36-39);

- наказ ІНФОРМАЦІЯ_9 №676/5 від 12.03.2018 про скасування рішень про державну реєстрацію та їх обтяжень, згідно якого частково задоволено скаргу від 02.02.2018 та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.10.2017 №37678313 та від 19.10.2017 №37656695, які були прийняті державним реєстратором ІНФОРМАЦІЯ_13 (т.7 а.с.35).

Водночас судом першої інстанції не прийнято до уваги, що підставами скасування рішення державного реєстратора ІНФОРМАЦІЯ_13 про реєстрацію права власності на домоволодіння що за адресою: АДРЕСА_4 та земельної ділянки під ним, за ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за заявою ОСОБА_7 як представника від 18.10.2017 стали:

- наявність обтяжень;

- відсутність відмітки кому саме вручено поштове відправлення вимоги про усунення порушень, оскільки відсутня відмітка кому саме вручено його, та прізвище отримувача;

- до заяви не додано оцінки предмета іпотеки.

Апелянт вказує, що обвинувачений подав державному реєстратору зібраний пакет документів, відповідно до п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, а державний реєстратор повинен сам перевірити надані йому документи і прийняти рішення про реєстрацію права власності на майно або відмову в державній реєстрації.

У п.61 Порядку, чинного станом на 18.10.2017, відсутня вимога надавати державному реєстратору оцінку предмету іпотеки.

Крім цього ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на 3 різні адреси направляло ОСОБА_10 вимогу про дострокове погашення заборгованості від 28.08.2017 №2808/, 2808/6, 2808/7, які було надано ОСОБА_7 державному реєстратору.

ОСОБА_7 не може нести кримінальну відповідальність за те, що працівник поштового зв`язку при врученні листа на повідомленні не зазначив прізвище кому саме вручено відправлення, а також за те, що державний реєстратор вчинив реєстраційні дії відносно майна, яке було обтяженою.

На підставі наведене, захисник просить скасувати вирок ІНФОРМАЦІЯ_14 від 13.10.2025, ухвалити нове рішення, яким закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Дослідити в судому засіданні докази, які судом першої інстанції досліджені неповністю та з порушеннями, а саме:

-заяву ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення від 30.10.2017 (т. 5 а.с.3-5);

- витяг з ЄРДР кримінального провадження №0003711 від 31.10.2017 (т.5 а.с.1-2);

- заяву про залучення до провадження як потерпілого ОСОБА_11 (т. 5, а.с.11);

- пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого ОСОБА_11 (т. 5, а.с. 12);

- протокол додаткового допиту потерпілої ОСОБА_11 від 31.10.2017 (т. 5, а.с.13-16);

- матеріали судової справи №201/5269/18 провадження №1- кс/201/3 824/2018 щодо розгляду клопотання слідчим суддею (т. 3 а.с. 19- 35);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 27.07.2018 (т.7 а.с.185-187);

- висновок комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скарги ОСОБА_11 (т.7, а.с. 188-196);

- заперечення обвинуваченого на ухвали слідчих суддів ІНФОРМАЦІЯ_10 та матеріали справ за результатом розгляду клопотань: у справі №201/16325/17 від 03.11.2017,у справі №201/18082/17 від 14.12.2017, у справі №201/18083/17 від 14.12.2017, у справі №201/4219/18 від 19.04.2018, у справі №201/1125/18 від 14.02.2018 (т. 3, а.с. 36-121);

- протокол обшуку від 21.12.2017, складеного за результатами обшуку за адресою: АДРЕСА_5 , кабінет 205, 206 , 211 (т.6 а.с. 133-136);

- протокол обшуку від 23.04.2018, складений за результатами проведення обшук за адресою: АДРЕСА_4 (т.7 а.с.104- 108);

- ксерокопії постанов про призначення слідчого, призначення групи слідчих, про зміну групи слідчих, про призначення групи прокурорів (т. 8, а.с.82-88);

- висновок експерта №2419/2420-18 від 31.05.2019 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи та оціночно-земельної експертизи по кримінальному провадженню №0003711 (т.4 а.с.124-142);

- рішенням ІНФОРМАЦІЯ_10 від 13.03.2020 у справі №201/17777/17, залишеного без змін постановою ІНФОРМАЦІЯ_12 (т. 8, а.с. 104-120);

- рішенням ІНФОРМАЦІЯ_10 від 15.05.2018 по справі №201/16164/17, зміненого постановою ІНФОРМАЦІЯ_12 від 09.07.2019 (т. 8 а.с.90-98).

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення:

- захисника та обвинуваченого на підтримку доводів поданої ними апеляційної скарги, які наполягав на її повному задоволенні та просили вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого у суді і вичерпанні можливостей їх отримання;

- прокурора та представника потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Зі змісту пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, обвинуваченому інкримінуються дії у зловживанні повноваженнями, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для себе використанні всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що спричинило тяжкі наслідки та у незаконному проникненні до житла, незаконному виселенні тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 162 КК.

Об`єктивну сторону злочину, передбаченого статтею 364-1 КК становить зловживання службовою особою юридичної особи приватного права своїми повноваженнями. Таким зловживанням є використання суб`єктом злочину конкретних своїх повноважень, визначених у статуті чи інших документах, усупереч інтересам юридичної особи. Вчинення діяння всупереч інтересам юридичної особи означає, що воно є протиправним і суперечить цілям та завданням, заради яких створено господарське товариство чи підприємство, а його службова особа наділена відповідними повноваженнями. Отже, скоюючи зазначений злочин, винний діє на шкоду юридичній особі приватного права, ігноруючи її законні інтереси.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 364-1 КК, є мета винного одержати неправомірну вигоду для себе чи інших осіб. Зміст цього поняття визначають три необхідні ознаки, за якими неправомірною вигодою: (1) можуть бути лише такі предмети, як грошові кошти, інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи; (2) ці активи обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав; (3) перелічені предмети пропонують, надають або одержують безоплатно або за ціною, нижчою за мінімальну ринкову.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Із суті вказаної норми процесуального закону вбачається, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити, насамперед, формулювання обвинувачення, визнаного доведеним судом, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку викладається весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності особи, після цього докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

В обґрунтування доведеності висунутого ОСОБА_7 обвинувачення за ч.2 ст.364-1 КК суд першої інстанції у вироку зазначив, що ОСОБА_7 , займаючи посаду директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », будучи суб`єктом злочину передбаченого ст. 364-1 КК, використав надані йому службові повноваження всупереч інтересам товариства, чим порушив права третіх осіб.

Доказами, що підтверджують ці обставини є копії іпотечного договору №07-638/07 від 29.08.2007 та кредитного договору №0280/07/03-N від 29.08.2007, що засвідчують наявність боргу ОСОБА_10 перед ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 »; договір про відступлення права вимоги за кредитним і іпотечним договором, що підтверджує перехід прав на користь ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; повідомлення про відступлення права вимоги від 28.08.2017; іпотечне повідомлення про дострокове погашення боргу від 28.08.2017; та заява обвинуваченого про реєстрацію права власності на будинок за ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яку він не мав права подавати в зв?язку з наявність мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення осіб, про що йому було достеменно відомо як керівнику підприємства. За висновком суду, наведене свідчить, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв, зловживаючи своїми повноваженнями, з метою отримати для себе вигоду.

На переконання колегії суддів такі висновки суду не узгоджуються з вимогами наведених вище норм КПК.

ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).

Аргументація у обвинувальному вироку має стосуватися усіх елементів складу злочину, тому обвинувальний вирок, у якому наведено лише перелік доказів, без «прив`язки» їх до конкретних елементів складу злочину, не є вмотивованим. У справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania) ЄСПЛ наголосив, що суд першої інстанції не здійснив розгляд всіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував докази, надані заявником, що надало б йому можливість у разі необхідності ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити. Мотивування полягає й у тому, що суд повинен вказати у вироку, чому він відкидає одні докази й приймає інші. Особливо ретельно суд повинен поставитися до викладення у вироку результатів аналізу доказів, що свідчать на користь обвинуваченого.

Як убачається з вироку, у порушення наведених вище норм кримінального процесуального закону, суд першої інстанції належним чином не встановив та не мотивував, у чому саме полягали зловживання обвинуваченого ОСОБА_7 , як службової особи ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » своїми повноваженнями, що суперечило цілям і завданням підприємства, яку саме шкоду юридичній особі призвели такі його дії, а також у чому саме полягала мета ОСОБА_7 на одержання і одержання ним будь-якої неправомірної вигоди для себе.

Отже суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, оскільки право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції та національним законодавством України.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, тягнуть за собою повторне дослідження усіх доказів, що не є завданням апеляційного провадження, тому апеляційний суд вважає за необхідне скасувати вирок із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. Наведене узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеної зокрема у постанові від 25.04.2024 у справі №359/7790/20.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1) неповнота судового розгляду;

2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи із забезпечення принципу верховенства права, законності та права обвинуваченого ОСОБА_7 на справедливий розгляд справи, колегія суддів, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 та ч.1 ст.412 КПК вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений, суд при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок Соборного районного суду міста Дніпра від 13 жовтня 2025 року підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Соборного районного суду міста Дніпра від 13 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 364-1 КК - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 - не обирати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4