КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/2914/2026 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

представника: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 з доповненнями на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному проваджені №0001718 від 20 червня 2025 року, за підозрами ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 191, частиною третьою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 191, частиною п`ятою статті 191 КК України, а також за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на майно, яке тимчасово вилучене 27 листопада 2025 року під час проведення слідчої (розшукової) дії - обшуку на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року, постановленої у справі №757/57405/25-к, за адресою: АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_8 , а саме: мобільного телефону «Apple iPhone 16 ProMax», серійний номер НОМЕР_1 , номер моделі MYWV3SX/A, ІМЕІ: № НОМЕР_2 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою адвокат ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити.

Уважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що обшук прокурором проведено без дозволу слідчого судді, що може свідчити про незаконне проникнення останнього до житла та проведення в такому житлі обшуку, адже ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року у справі №757/57405/25-к старшому слідчому в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України, слідчим слідчої групи та прокурорам групи прокурорів надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності зареєстрована за ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , проте всупереч зазначеного дозволу прокурором разом з іншими учасниками обшук проведено у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Зауважує, що в ході проведення обшуку ОСОБА_8 було добровільно надано мобільний телефон у розблокованому стані з наступним повідомленням паролю для подолання системи логічного захисту для огляду.

Вказує, що оглядом відомостей, збережених на телефоні, жодної інформації, як про це зазначено в ухвалі від 18 листопада 2025 року, виявлено не було, посилання на такі також відсутні у протоколі обшуку від 27 листопада 2025 року.

Зазначає, що вилучений телефон не отриманий в результаті вчинення кримінального правопорушення, а також не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Також посилається на те, що зазначений мобільний телефон придбано 03 липня 2025 року, тобто зі спливом понад пів року після укладення договорів, що є предметом досудового розслідування.

Звертає увагу суду, що ані власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 , ані його представник ОСОБА_7 не були завчасно повідомлені про виклик у судове засідання з розгляду клопотання про арешт майна.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження, посилається на те, що копію оскаржуваної ухвали представником власника майна було отримано 27 лютого 2026 року.

У доповненнях до апеляційної скарги серед іншого зазначає, що постанова про визнання речовим доказом щодо мобільного телефону не має належного мотивування.

Вказує, що оскільки у матеріалах судової справи відсутня постанова слідчого/прокурора про необхідність експертного дослідження, мобільний телефон наданий у розблокованому стані, більше того, власник повідомив прокурору пароль для подолання системи логічного захисту, законних підстав звертатися з клопотанням про арешт такого майна очевидно відсутні.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу з доповненнями, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна ОСОБА_8 та/або його представника.

Копія ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року власнику майна ОСОБА_8 та/або його представнику не надсилалась.

Як зазначає апелянт, ані власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 , ані його представник ОСОБА_7 не були завчасно повідомлені про виклик у судове засідання з розгляду клопотання про арешт майна, копію оскаржуваної ухвали представником власника майна було отримано 27 лютого 2026 року, що підтверджується матеріалами справи.

З апеляційною скаргою представник ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 звернувся 27 лютого 2026 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає обґрунтованими доводи представника про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001718 від 20 червня 2025 року, за підозрами ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 191, частиною третьою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 191, частиною п`ятою статті 191 КК України, а також за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 190 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 23 липня 2024 року, службові особи ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» (код ЄРДПОУ 45379448), перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, під час дії триваючого воєнного стану, вступили у злочинну змову та шляхом зловживання своїм службовим становищем, під приводом участі підконтрольних їм юридичних осіб у процедурі оборонної закупівлі компонентів для ремонту, а також експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення за безпідставно завищеними по відношенню до ринкових цінами, вирішили заволодіти чужим майном - грошовими коштами, виділеними Міністерством оборони України на потреби військової частини НОМЕР_3 .

Реалізуючи спільний злочинний умисел, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 23 липня 2024 року, службові особи ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» під час дії правового режиму воєнного стану, з метою вивчення потреби військової частини НОМЕР_3 у закупівлі компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення і лобіювання підконтрольного учасникам групи підприємства ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», організували у невстановленому досудовим розслідуванням місці зустріч, у якій взяли участь останні, а також представники військової частини НОМЕР_3 , які не усвідомлювали наявності у діях учасників групи злочинного умислу.

У подальшому, службові особи ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» підготували та відправили на адресу військової частини НОМЕР_3 комерційну пропозицію з приводу закупівлі компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення за цінами, набагато вищими за ринкові.

Надалі у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 26 липня 2024 року, уповноважена військова службова особа військової частини НОМЕР_3 , недбало ставлячись до служби, належним чином не дослідивши середньоринкову вартість продукції, яку планувалося закупити, прийняла рішення про затвердження комерційної пропозиції, попередньо наданої ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», та подальше укладення договору про закупівлю з ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» запасних частин для броньованих автомобілів спеціального призначення на загальну суму 11 501 076 грн 33 коп.

Потім, 26 липня 2024 року у денний час доби між ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» та військовою частиною НОМЕР_3 укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № 121, за умовами якого військову частину НОМЕР_3 визначено замовником, а ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» - постачальником відповідної продукції.

Положеннями пункту 3.1 Договору встановлено, що ціна Договору становить: без ПДВ 11 501 076 грн 33 коп., крім того ПДВ: 0,00 грн. Ціна Договору, що підлягає оплаті 11 501 076 грн 33 коп., крім того ПДВ: 0,00 грн. Загальний фонд КПКВ 2101020/7 КЕКВ 2260 код видатків 040/7 - 11 501 076 грн 33 коп.

Специфікацією до договору від 26 липня 2024 року №121 передбачено поставку ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» запасних частин для броньованих автомобілів спеціального призначення у кількості 91 позиції.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу у період з 10 листопада 2024 року по 11 листопада 2024 року службові особи ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, під час воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, підготували, підписали та направили до військової частини НОМЕР_3 видаткові накладні ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» №160-734284-001, №160-734316-001, куди внесли відомості щодо ціни поставленої продукції, як штучно безпідставно завищеної по відношенню до ринкової загалом відповідно до договору від 26 липня 2024 року №121 на суму 311 526 грн 35 коп., так і умисно частково заниженої стосовно ринкової за окремими найменуваннями задля недопущення викриття неправомірності спільних злочинних дій учасників групи представниками замовника.

Після того, у період часу з 14 жовтня 2024 року по 19 листопада 2024 року військовою частиною НОМЕР_3 на підставі видаткових накладних №160-734284-001 та №160-734316-001 здійснено перерахування грошових коштів на суму 11 501 076 грн 33 коп. на розрахунковий рахунок ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» як оплату згідно з договором від 26 липня 2024 року №121.

З метою доведення спільного злочинного умислу до кінця службові особи ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» забезпечили поставку вказаних компонентів - запасних частин для броньованих автомобілів спеціального призначення у кількості 91 позиції згідно зі специфікацією до договору від 26 липня 2024 року №121 до військової частини НОМЕР_3 .

Отже, службові особи ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, під час воєнного стану, виконали усі заходи, які вважали за необхідне задля доведення спільного злочинного умислу до кінця, заволодівши грошовими коштами на загальну суму 311 526 грн 35 коп., належними військовій частині НОМЕР_3 , таким чином завдавши останній матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Крім того, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 08 жовтня 2024 року, службові особи ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, під час дії триваючого воєнного стану, вступили у злочинну змову та шляхом зловживання своїм службовим становищем, під приводом участі підконтрольних їм юридичних осіб у процедурі оборонної закупівлі компонентів для ремонту, а також експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення за безпідставно завищеними по відношенню до ринкових цінами, вирішили повторно заволодіти чужим майном - грошовими коштами в особливо великих розмірах, виділених Міністерством оборони України на потреби військової частини НОМЕР_3 .

Реалізуючи спільний злочинний умисел, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 08 жовтня 2024 року, службові особи ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», під час дії правового режиму воєнного стану, з метою вивчення потреби військової частини НОМЕР_3 у закупівлі компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення та лобіювання підконтрольного учасникам групи підприємства ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», організували у невстановленому досудовим розслідуванням місці зустріч, у якій взяли участь останні, а також І представники військової частини НОМЕР_3 , які не усвідомлювали наявності у діях учасників групи І злочинного умислу.

У подальшому, службові особи ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» підготували та відправили на адресу військової частини НОМЕР_3 комерційну пропозицію з приводу закупівлі компонентів для ремонту та І експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення за цінами, набагато вищими за ринкові.

Також, з метою створення уявлення у посадових осіб військової частини НОМЕР_3 щодо наявності конкуренції під час проведення закупівлі компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 07 листопада 2024 року, службові особи ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, підготували та передали на підпис директорам ТОВ «Трейд Полтава» (код ЄДРПОУ №43439316) та ТОВ «Конектіс Груп» (код ЄДРПОУ № 44415872), які не усвідомлювали наявності у діях учасників групи злочинного умислу, комерційні пропозиції від 23 жовтня 2024 року №03/31/10 та від 24 жовтня 2024 року №2410/01, куди внесли відомості щодо вартості запчастин для броньованої військової техніки, зокрема бронемашин «Кігрі», завищені по відношенню до вартості, зазначеної у комерційній пропозиції ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» від 08 жовтня 2024 року №128.

Після того директори ТОВ «Трейд Полтава» та ТОВ «Конектіс Груп» підписали вказані комерційні пропозиції та направили на адресу військової частини НОМЕР_3 .

Надалі у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 07 листопада 2024 року, уповноважена військова службова особа військової частини НОМЕР_3 , недбало ставлячись до служби, належним чином не дослідивши середньоринкову вартість продукції, яку планувалося закупити, прийняла рішення про затвердження комерційної пропозиції, попередньо наданої ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», та подальше укладення договору про закупівлю з ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» запасних частин для броньованих автомобілів спеціального призначення на загальну суму 89 855 512 грн.

Потім 07 листопада 2024 року у денний час доби між ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» та військовою частиною НОМЕР_3 укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №121, за умовами якого військову частину НОМЕР_3 визначено замовником, а ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» - постачальником відповідної продукції.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що ціна Договору становить: без ПДВ 89 855 521 грн, крім того ПДВ: 0,00 грн. Ціна Договору, що підлягає оплаті - 89 855 521 грн. Загальний фонд КПКВ 2101020/7 КЕКВ 2260 код видатків 040/7 - 89 855 521,00 грн.

Специфікацією до договору від 07 листопада 2024 року №208 передбачено поставку ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» запасних частин для броньованих автомобілів спеціального призначення у кількості 158 позицій.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу у період з 22 листопада 2024 року по 25 грудня 2024 року службові особи ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, під час воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, підготували, підписали та направили до військової частини НОМЕР_3 видаткові накладні ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» №160-734327-001, №160-734344-001, №160-734360-003, №160-734327-004, куди внесли відомості щодо ціни поставленої продукції, як штучно безпідставно завищеної по відношенню до ринкової загалом відповідно до договору від 07 листопада 2024 року №208 на суму 15 132 645 грн 60 коп., так і умисно частково заниженої стосовно ринкової за окремими найменуваннями задля недопущення викриття неправомірності спільних злочинних дій учасників групи представниками замовника.

Після того, у період часу з 27 листопада 2024 року по 27 грудня 2024 року військовою частиною НОМЕР_3 на підставі видаткових накладних №160-734327-001, №160-734344-001, №160-734360-003, №160-734327-004 здійснено перерахування грошових коштів на суму 82 469 119 грн на розрахунковий рахунок ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» як оплату згідно з договором від 07 листопада 2024 року №208.

Тоді з метою доведення спільного злочинного умислу до кінця, службові особи ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» забезпечили поставку вказаних компонентів - запасних частин для броньованих автомобілів спеціального призначення у кількості 158 позицій згідно зі специфікацією до договору від 07 листопада 2024 року №208 до військової частини НОМЕР_3 .

Отже, як вбачається з клопотання прокурора, службові особи ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, під час воєнного стану, виконали усі заходи, які вважали за необхідне задля доведення спільного злочинного умислу до кінця, повторно заволодівши грошовими коштами в особливо великих розмірах на загальну суму 15 132 645 грн 60 коп., належними військовій частині НОМЕР_3 , таким чином завдавши останній матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

18 листопада 2025 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, постановленою у справі №757/57405/25-к надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної частково власності по 1/2 зареєстрована за ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, відшукання знаряддя злочину та майна, здобутого в результаті його вчинення, а також встановлення інших осіб, причетних до кримінальних правопорушень, та вилучення наступних речей і оригіналів документів щодо проведення фінансово-господарських операцій між військовими частинами Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ № 00034022) та ТОВ «БІ.ЕМ.СІ. Україна» (код ЄДРПОУ № 45379448), іншими фізичними та юридичними особами, причетними до можливих неправомірних дій.

27 листопада 2025 року на підставі зазначеної ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 листопада 2025 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон, який належить ОСОБА_8 та на якому містяться документи в електронному вигляді, що мають відношення до цього кримінального провадження, а саме: мобільний телефон «Apple iPhone 16 РгоМах», серійний номер НОМЕР_1 , номер моделі MYWV3SX/A, ІМЕІ: № НОМЕР_2 .

27 листопада 2025 року вилучений телефон постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

02 грудня 2025 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 про арешт майна у кримінальному проваджені №0001718 від 20 червня 2025 року, за підозрами ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 191, частиною третьою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 191, частиною п`ятою статті 191 КК України, а також за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на майно, яке тимчасово вилучене 27 листопада 2025 року під час проведення слідчої (розшукової) дії - обшуку на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року, постановленої у справі №757/57405/25-к, за адресою: АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_8 , а саме: мобільного телефону «Apple iPhone 16 ProMax», серійний номер НОМЕР_1 , номер моделі MYWV3SX/A, ІМЕІ: № НОМЕР_2 .

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання про накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон «Apple iPhone 16 ProMax», серійний номер НОМЕР_1 , номер моделі MYWV3SX/A, ІМЕІ: № НОМЕР_2 , виявлений та вилучений 27 листопада 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 листопада 2025 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що у відповідному пристрої можуть міститися відомості щодо діяльності Міністерства оборони України, зокрема щодо обставин, які досліджуються під час досудового розслідування, мають значення для встановлення істини, що підтверджується матеріалами правоохоронних органів, протоколами допиту свідка та обшуків, оглядів та інших слідчих (розшукових) дій, а отже відповідають критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказане у клопотанні майно має відношення до кримінального провадження та може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту на вилучене майно може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи скаржника про те, що оглядом відомостей, збережених на телефоні, жодної інформації, як про це зазначено в ухвалі від 18 листопада 2025 року, виявлено не було, посилання на такі також відсутні у протоколі обшуку від 27 листопада 2025 року; вилучений телефон не отриманий в результаті вчинення кримінального правопорушення, а також не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений мобільний телефон може містити відомості щодо діяльності Міністерства оборони України, зокрема щодо обставин, які досліджуються під час досудового розслідування, мають значення для встановлення істини, що підтверджується матеріалами правоохоронних органів, протоколами допиту свідка та обшуків, оглядів та інших слідчих (розшукових) дій, а отже відповідають критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Як убачається з положень частини сьомої статті 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення володільця майна, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення судом питання про арешт майна або його повернення, або ж його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час затримання особи, обшуку, огляду.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) є засобами чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Разом з тим, заборонено вилучення (виїмка) матеріальних носіїв інформації, пов`язаних із веденням Центральним депозитарієм цінних паперів та депозитарними установами системи депозитарного обліку цінних паперів, облікової системи часток і внесенням змін до них.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. Слідчий чи прокурор може зробити та вилучити копію інформації, що міститься на вищезазначених носіях, або ж якщо вилучає носії інформації - на вимогу володільця має лишити йому копію відповідної інформації.

Таким чином, зважаючи на те, що необхідність в арешті майна виникла з тих підстав, що вилучений мобільний телефон може містити відомості щодо діяльності Міністерства оборони України, зокрема щодо обставин, які досліджуються під час досудового розслідування, мають значення для встановлення істини, що підтверджується матеріалами правоохоронних органів, протоколами допиту свідка та обшуків, оглядів та інших слідчих (розшукових) дій, а отже відповідають критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження, при цьому постановою слідчого від 27 листопада 2025 року вилучений під час проведення обшуку мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001718 від 20 червня 2025 року, необґрунтованими є посилання скаржника на те, що в ході проведення обшуку ОСОБА_8 було добровільно надано мобільний телефон у розблокованому стані з наступним повідомленням паролю для подолання системи логічного захисту для огляду; у матеріалах судової справи відсутня постанова слідчого/прокурора про необхідність експертного дослідження.

Посилання скаржника на те, що обшук прокурором проведено без дозволу слідчого судді, що може свідчити про незаконне проникнення останнього до житла та проведення в такому житлі обшуку, адже ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року у справі №757/57405/25-к старшому слідчому в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України, слідчим слідчої групи та прокурорам групи прокурорів надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності зареєстрована за ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , проте всупереч зазначеного дозволу прокурором разом з іншими учасниками обшук проведено у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , є необґрунтованими з огляду на те, що обшук на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року у справі №757/57405/25-к було проведено у квартирі, належній на праві спільної часткової власності ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , у присутності ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, помилкове зазначення в ухвалі слідчого судді: вулиця Любомира Гузара, а не проспект Любомира Гузара не вплинуло на правильність проведення обшуку за встановленою в рамках кримінального провадження адресою.

Аргументи представника про те, що зазначений мобільний телефон придбано 03 липня 2025 року, тобто зі спливом понад пів року після укладення договорів, що є предметом досудового розслідування, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001718 від 20 червня 2025 року триває, органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення.

До того ж, такий запобіжний захід як арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження та матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано.

При цьому, вказаний мобільний телефон визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, про що постановлено відповідну ухвалу.

Підстави вважати постанову старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України від 27 листопада 2025 року про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні, такою, що не відповідає вимогам статті 110 КПК України, у колегії суддів відсутні, а тому доводи апелянта у цій частині є безпідставними.

Доводи представника про те, що ані власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 , ані його представник ОСОБА_7 не були завчасно повідомлені про виклик у судове засідання з розгляду клопотання про арешт майна, не є самостійною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Крім того, права користувача майна відновлені під час апеляційного розгляду.

При цьому, колегія суддів ураховує і те, що у відповідності до вимог статті 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 з доповненнями- залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4