ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/8876/21 Номер провадження 11-кп/814/616/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000486 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 16 січня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Халатала Белакенського району Республіки Азербайджан, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, пенсіонер, судимий, останній раз:

24 червня 2020 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст.309, ст.75 КК України на 4 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.2 ст.307 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією частини належного йому майна;

- за ч.1 ст.309 КК України на 3 (три) роки обмеження волі.

На підставі ст.49 КК України ОСОБА_8 звільнений від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 червня 2020 року та остаточно засуджено ОСОБА_8 на 6 (шість) років 3 (три) місяці позбавлення волі з конфіскацією частини належного йому майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 6349, 94 грн.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Не пізніше 03 вересня 2021 року за невстановлених органом досудового розслідування обставин ОСОБА_8 незаконно придбав особливо небезпечну наркотичну речовину, обіг якої заборонено - канабіс, яку розфасував у три полімерні пакети з застібкою та почав незаконно зберігати при собі з метою збуту.

03 вересня 2021 року близько 13 години обвинувачений, перебуваючи за адресою: м. Харків, провулок Цимлянський, буд.2, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки незаконно збув громадянину з вигаданими анкетними даними « ОСОБА_9 » за 1050 грн особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - «канабіс», загальною масою маса в перерахунку на суху речовину 5,7024 г.

Крім того, не пізніше 23 вересня 2021 року за невстановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_8 незаконно придбав особливо небезпечну наркотичну речовину, обіг якої заборонено - канабіс, яку розфасував у три полімерні пакети з застібкою та почав незаконно зберігати при собі з метою збуту.

23 вересня 2021 року близько 17 год. 30 хв. обвинувачений перебуваючи за адресою: м. Харків, провулок Цимлянський, буд.2, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки незаконно збув громадянину з вигаданими анкетними даними « ОСОБА_9 » за 1050 грн особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - «канабіс» загальною масою в перерахунку на суху речовину 2,7997 г.

Також обвинувачений не пізніше 23 вересня 2021 року за невстановлених досудовим розслідуванням обставин незаконно придбав особливо небезпечну наркотичну речовину, обіг якої заборонено - канабіс, загальною масою в перерахунку на суху речовину 8,3437 г, яку незаконно зберігав у салоні автомобіля «BMW 523 і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без мети збуту, де цей наркотичний засіб і був виявлений 23 вересня 2021 року під час обшуку автомобіля.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції та виправдати ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК України у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому зазначає, що у судовому засіданні прокурор відмовився від допиту свідка з вигаданими анкетними даними « ОСОБА_9 », який придбавав наркотичні засоби.

Зауважує, що допитані поняті лише підтвердили видачу наркотичних засобів, проте судом першої інстанції не встановлено за яких обставин « ОСОБА_9 » здійснював їх придбання.

Наголошує, що судом не досліджено відеозапис за результатами негласних слідчих дій, на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваному вироку, у зв`язку з чим вказані докази вважає недопустимими.

Вказує, що прокурор не звертався до суду з клопотанням про зміну пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення у зв`язку зі змінами у законодавстві та частковою декриміналізацією кримінального правопорушення з огляду на набрання чинності Законом України №3528-ІХ від 21 грудня 2023 року.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які прохали звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України та виправдати за ч.2 ст.307 цього Кодексу, думку прокурора, який погодився із застосуванням приписів ст.49 КК України щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та вважав вирок в іншій частині законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до вимог ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_8 вчинив 23 вересня 2021 року і станом на 24 березня 2026 року закінчилися встановлені п.2 ч.1 ст.49 КК України строки давності.

Обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, яку його захисник підтримав у судовому засіданні апеляційного суду.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, відповідно до ст.12 цього Кодексу віднесено до кримінальних проступків.

Положення п.2 ч.1 ст.49 КК України передбачають, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Враховуючи наявність згоди обвинуваченого, звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для цього є закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Враховуючи наведене, вирок суду в частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України підлягає до скасування, а кримінальне провадження в цій частині до закриття на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що місцевий суд у мотивувальній частині вироку прийшов до висновку про звільнення ОСОБА_8 від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Водночас, в резолютивній частині вироку суд після призначення покарання за ч.1 ст.309 КК України вказав про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення на підставі ст.49 КК України, хоча ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави, а такої згоди обвинувачений в суді першої інстанції не надав.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК України є непереконливими.

Фактичні обставини, за яких обвинувачений під час проведення контролю за вчиненням злочину передавав залегендованій особі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - «канабіс», підтверджуються даними протоколів за результатами проведення НСРД та долученим відеозаписом слідчої дії, який був досліджений апеляційним судом з участю спеціаліста.

Обвинувачений в засіданні апеляційного суду не заперечував обставин, зафіксованих на відеозапису події.

Як видно з досліджених судом доказів, працівники поліції здійснили ідентифікацію грошових коштів, вручили залегендованій особі, яку перед цим оглянули та пересвідчились у відсутності заборонених речей.

Після цього вказана особа брала гроші, зустрічалася з ОСОБА_8 , а потім поверталася та видавала полімерні пакети з речовиною рослинного походження у висушеному стані, яка згідно з висновками судових експертиз від 15 та 24 вересня 2021 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом.

Висновки судових експертів відповідають вимогам ст.101 та ст.102 КПК України, дослідження проведені з дотриманням процесуального порядку призначення й проведення експертизи, ґрунтуються на допустимих доказах.

Під час допиту в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були понятими при проведенні оперативної закупки у ОСОБА_8 23 вересня 2021 року, а також свідок ОСОБА_12 (понятий при проведенні оперативної закупки 03 вересня 2021 року) підтвердили свою присутність під час слідчої дії та обставини її проведення, викладені у протоколах про результати контролю за вчиненням злочину.

При цьому допит вказаних свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, в присутності обвинуваченого та його захисника, а надані ними показання є стабільними, логічними, послідовними та узгоджуються з іншими доказами по справі.

Жодних об`єктивних даних, які б свідчили про те, що дані свідки оговорюють обвинуваченого колегією суддів не встановлено.

Оперативні закупки проведені з дотриманням вимог КПК України, на підставі постанов прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину та відповідних доручень, які були розсекречені та відкриті стороні захисту згідно з приписами ст.290 КПК України.

Порушень вимог ст.275 КПК України щодо використання конфіденційного співробітництва колегією суддів не встановлено.

Тому доводи захисника про не встановлення судом першої інстанції обставин придбання залегендованою особою наркотичних засобів у обвинуваченого є неприйнятними.

Що стосується доводів захисника про необхідність застосування приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державного регулювання обігу рослин роду коноплі (Cannabis) для використання у навчальних цілях, освітній, науковій та науково-технічній діяльності, виробництва наркотичних засобів, психотропних речовин та лікарських засобів з метою розширення доступу пацієнтів до необхідного лікування», колегія суддів звертає увагу на таке.

Цим Законом від 21 грудня 2023 року № 3528-IX рекомендовано Кабінету Міністрів України внести зміни до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 24 травня 2024 року № 653, яка набрала чинності 16 серпня 2024 року, внесено зміни до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770, та у таблиці І у списку № 1 виключено таку позицію: «Канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу», а у таблиці ІІ у списку № 1 назву викладено в такій редакції: «Список № 1 Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено» та доповнено позицією: «Канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу».

Постанова Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року №653 є підзаконним нормативно-правовим актом, а не законом про внесення змін до КК України, та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення, а тому відповідно до вимог ч.6 ст.3 КК України цією постановою не вносились зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2025 року у справі №552/4770/19 дійшла до висновку, що внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів постановою Кабінету Міністрів України не є змінами до закону про кримінальну відповідальність, що виключає застосування ст.5 КК України та ст.58 Конституції України.

Тому і в цій частині доводи захисника є неприйнятними.

Твердження захисника про те, що сторона захисту була позбавлена можливості допитати свідка - залегендовану особу « ОСОБА_9 », не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_8 .

Адже допитати залегендовану особу під час розгляду провадження місцевим та апеляційним судом не виявилося можливим з об`єктивних підстав.

З пояснень прокурора та відповідей керівників ВП №2 Харківського РУП №3 ГУ НП в Харківській області на виконання ухвал Полтавського апеляційного суду видно, що поліцейськими були направлені відповідні заходи на встановлення місця знаходження особи, взятої під захист « ОСОБА_9 », проте вони не дали позитивного результату з огляду на тривалий час, що минув після події (більше 4 років) та враховуючи наслідки збройної агресії Російської Федерації.

Водночас, дотримання норм КПК України під час проведення НСРД та добровільність участі закупного підтвердили в судовому засіданні свідки, які були понятими під час проведення слідчих дій, а обвинувачений не заперечував обставин, зафіксованих на відеозапису слідчої дії з участю « ОСОБА_9 », що був досліджений апеляційним судом.

Під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій слідчий має право використовувати інформацію, отриману внаслідок конфіденційного співробітництва з іншими особами, або залучати цих осіб до проведення негласних слідчих (розшукових) дій у випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 275 КПК України).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 вересня 2023 року у справі №208/2160/18 надано висновок, що залучення до конфіденційного співробітництва є не окремим різновидом НСРД, а складовим елементом їх проведення, що вбачається з положень ч.2 ст.246 КПК України, де визначаються види НСРД, серед яких залучення до конфіденційного співробітництва відсутнє.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку, при встановлених фактичних обставинах кримінального провадження, наявних в матеріалах справи доказах, в тому числі відеозаписах події, які були отримані в законний спосіб та належним чином підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, відсутність можливості допитати залегендовану особу жодним чином не вплинула на повноту судового розгляду чи можливість ухвалення судом першої інстанції законного рішення.

Також колегія суддів не вбачає під час проведення оперативних закупок ознак, притаманних провокації злочину правоохоронними органами, про що наголошував захисник в засіданні апеляційного суду.

Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є низка критеріїв, тобто під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним критерієм - наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням змагальності та рівності сторін.

Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (п.38 рішення ЄСПЛ у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії»).

Суд першої інстанції належним чином перевірив інформацію, яка стала підставою проведення оперативних закупок та дійшов до обґрунтованого висновку, що в розпорядженні органу досудового розслідування були достатні дані для проведення негласних слідчих дій.

В матеріалах провадження відсутні докази того, що обвинуваченого схиляли до протиправних дій. Навпаки, його активна поведінка під час вчинення злочину свідчить про відсутність ознак, притаманних провокації злочину правоохоронними органами.

В даному випадку залегендована особа, здійснюючи оперативну закупку, дійсно діяла під контролем співробітників поліції, проте не впливала на дії обвинуваченого шляхом умовлянь, завищення вартості наркотичного засобу, чи в інший спосіб, а ОСОБА_8 добровільно продавав наркотичний засіб.

Не встановлено під час судового розгляду і несприятливих обставин, які б спонукали його до вчинення злочину.

Також колегія суддів враховує, що у випадку проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме контролю за вчиненням злочину, передбаченого ст.307 КК України, законодавець дозволяє не припиняти виявлений злочин, а спостерігати за його вчиненням до завершення і допускати вчинення нових діянь, які виступають окремими ланками кримінального ланцюга й об`єднані єдиним злочинним наміром, з тим, щоб розкрити ті, що лежать в основі вже виявлених.

Такий висновок зробила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2023 року у справі №208/2160/18.

В даному випадку відсутність доказів щодо місця, часу та способу придбання ОСОБА_8 наркотичного засобу, який він в подальшому збував, не спростовують його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та правильною кваліфікацію його дій за ч.2 ст.307 КК України.

Визначаючи вид та розмір покарання за ч.2 ст.307 КК України місцевий суд дотримався вимог статей 50, 65 цього Кодексу, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, відсутність обставин, що обтяжують покарання та обставин, які його пом`якшують.

Покарання у встановленому місцевим судом розмірі є мінімальним, передбаченим санкцією ч.2 ст.307 КК України, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і є справедливим.

Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна, оскільки судом під час розгляду кримінального провадження встановлено, що виконання об`єктивної сторони злочину зумовлювалося корисливим мотивом.

Дотримався суд і приписів ст.71 КК України, призначивши обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків, оскільки він вчинив інкримінований злочин під час іспитового строку, встановленого вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 червня 2020 року.

Отже, апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 417, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 16 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 в частині засудження його за ч.1 ст.309 КК України скасувати, звільнивши його від кримінального відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 цього Кодексу, а кримінальне провадження №0000486 в цій частині закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.307 КК України до покарання, обраного судом першої інстанції, тобто на 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією частини належного йому майна.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 червня 2020 року у виді 3 (трьох) місяців позбавлення волі та остаточно засудити ОСОБА_8 на 6 (шість) років 3 (три) місяці позбавлення волі з конфіскацією частини належного йому майна.

У зв`язку з набранням вироком законної сили ОСОБА_8 взяти під варту в залі суду.

Початок строку покарання рахувати з 24 березня 2026 року.

Зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк перебування під вартою з 23 вересня 2021 року до 07 листопада 2022 року з розрахунку день за день.

Заставу в розмірі 62025 грн повернути заставодавцю ОСОБА_13 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4