Провадження № 1-кп/127/415/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.12.2023 за № 0001081, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Вінницьким міським судом Вінницької області здійснюється судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. ОСОБА_3 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше судимий, офіційно непрацевлаштований та не навчається, немає постійого заробітку та доходу, неодружений, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, також він перебував у розшуку. Вважає, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам. В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу просив відмовити.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , позицію якої підтримав обвинувачений, вважає, шо ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, наміру переховуватися від суду обвинувачений немає. Обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 статті 331 КПК України встановлено, що суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. (ч. 4 ст. 194 КПК України).

Судом встановлено, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2023 до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 06.02.2024.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2024 продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 04.04.2024 включно.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2024 продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26.05.2024 включно.

В подальшому ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області неодноразово продовжувався строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2025 запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 скасований для проходження ним військової служби.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.01.2026 оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_3 та надано дозвіл на його затримання з метою приводу до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України, раніше судимий, офіційно непрацевлаштований, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, утриманців немає, а отже соціальні зв`язки обвинуваченого не можливо визнати стійкими.

Що стосується ризику переховування від суду, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»). Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

При цьому тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд враховує, що ОСОБА_3 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше судимий, не був працевлаштований та не мав стабільного джерела доходів, немає стійких соціальних зв`язків, що в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик переховування від суду настільки, що його неможливо відвернути, не тримаючи обвинуваченого під вартою.

В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, що стосується ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, суд, враховуючи, що обвинувачений раніше судимий, офіційно не працевлаштований, немає постійного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вважає такий ризик доведеним.

При цьому, враховуючи вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», суд враховує також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину, особу обвинуваченого у їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.

Суд приймає до уваги і стадію даного судового провадження, в разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, встановлені під час розгляду клопотання прокурора, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, в задоволенні клопотання захисника про обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу слід відмовити.

При цьому суд, враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає доцільним не визначати розмір застави.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 181, 183, 194, 331 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, починаючи з 13.02.2026 до 13.04.2026 включно.

Копію ухвали направити до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" для виконання в межах своїх повноважень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, прокурором безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя