Справа № 204/1102/26
Провадження № 1-кс/204/213/26
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра

у складі: слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника ТЦК ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Дніпро, скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 , про звільнення незаконно затриманої особи, в порядку ст.206 КПК України, -

встановив:

До суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , про звільнення незаконно затриманої особи, в порядку ст.206 КПК України.

В обґрунтування скарги зазначено, що 06.02.2026 року близько 20:20 години за адресою м. Дніпро, вул. Робоча, 81, 5-6 невідомих осіб чоловічої статі у військовій формі без розпізнавальних знаків та декілька невідомих осіб чоловічої статі без форми нанесли ОСОБА_6 тілесні, порвали одяг, потім повалили на землю та шляхом фізичного впливу протягнувши по землі затягли у мікроавтобус. Після чого, у мікроавтобусі скаржнику продовжили наносити тілесні ушкодження по тулуба та голові, а також придушували. Жодна з вказаних невідомих осіб не представилася, не надала службового посвідчення, не пояснила причини затримання. Відеофіксація затримання не здійснювалася, права не роз`яснювалися. Протокол затримання не оформлявся. Приблизно о 20:40 годині скаржника було доставлено до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Після проведення ВЛК скаржника було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Близько 12-00 години скаржника було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , де скаржник утримується й досі. Причин затримання та відповідно і позбавлення свободи скаржнику не пояснили, а тому примусове переміщення особи до приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та тримання в ньому скаржника не передбачені законодавством, а отже є незаконним. Скаржник є військовозобов`язаним, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем реєстрації, в розшуку не перебуває. Повістка скаржнику не вручалася. Враховуючи викладене, просила зобов`язати начальника або іншу уповноважену особу ІНФОРМАЦІЯ_2 негайно звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні прокурором надано письмові заперечення на скаргу, у яких зазначено, що здійснюючи повноваження в порядку ст. 206 КПК України, слідчий суддя вправі вирішувати питання щодо наявності підстав утримання особи під вартою під час досудового розслідування у відповідному кримінальному провадженні, нагляд за дотриманням права та свобод у якому належить до компетенції слідчого судді та лише у випадках, коли особа поміщена та перебуває під вартою, тобто утримується відповідними правоохоронними органами, яким надано право затримувати особу та поміщувати її під варту. Натомість зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_6 був незаконно затриманий невстановленими особами у військовій формі та доставлений спочатку до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 , а потім до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а потім до ІНФОРМАЦІЯ_6 де, за твердженням скаржниці, він незаконно утримується по даний час. Під час судового засідання 09.02.2026 та в подальшому до суду не було надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 на даний час тримається саме під вартою на території Чечелівського району міста Дніпра, що уповноважувало б слідчого суддю Чечелівського районного суду міста Дніпра вирішувати питання в порядку ст. 206 КПК України щодо зобов`язання забезпечити додержання прав особи, яка тримається під вартою. Навпаки, зі скарги слідує, що ОСОБА_6 на даний час перебуває не під вартою, а знаходиться на території обласного збірного пункту ТЦК та СП, посадові особи якого не є представниками правоохоронних органів, яким надано право затримувати осіб у передбаченому КПК України порядку та поміщувати їх під варту. У зв`язку з викладеним, до повноважень слідчого судді не належить вирішення питань щодо звільнення осіб, які фактично викрадені та незаконно позбавлені волі, зокрема представниками відповідних державних органів, до компетенції яких не належить право затримувати осіб та поміщувати їх під варту. Крім того, скарга не містить відомостей про те, що затримання та фактичне позбавлення волі ОСОБА_6 здійснювалося саме в межах відповідного кримінального провадження, що надавало б право слідчому судді здійснювати відповідні повноваження в такому кримінальному провадженні, оскільки не було надано будь-яких доказів на підтвердження вказаного факту. ОСОБА_6 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку із застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку з розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження. У зв`язку з викладеним, за обставин даної скарги вбачається, що до повноважень слідчого судді не належить вирішення питань щодо зобов`язання начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 звільнити ОСОБА_6 , оскільки розгляд такого питання не належить до його компетенції. При цьому, зі скарги слідує, що порушене у ній заявником питання стосується питання призову та проходження військової служби ОСОБА_6 , вирішення якого врегульоване не положеннями кримінального процесуального законодавства, підлягає вирішенню в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, шляхом звернення з відповідним позовом до відповідного адміністративного суду. У зв`язку із чим, вважає, що відсутні законні підстави для задоволення скарги, оскільки вона не підлягає оскарженню до слідчого судді.

В судовому засіданні захисниця ОСОБА_4 підтримала скаргу і просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладенні у скарзі.

Прокурор у судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги, підтримав свої письмові заперечення.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_6 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, зазначивши, що ОСОБА_6 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 на даний час не перебуває. В дійсності, 07.02.2026 року ОСОБА_6 був відправлений до військової частини НОМЕР_2 для проходження служби. На підтвердження вказаного, представник надав відповідні документи.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали скарги, додані документи, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до вимог, п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб виключно у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1 ст.3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями), підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається зі змісту скарги, захисниця ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , звернулась до слідчого судді зі скаргою, в порядку ст. 206 КПК України, в якій просить звільнити ОСОБА_6 , оскільки він незаконно утримується у ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України, можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України, регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Зі скарги, не вбачається, що правовідносини виникли на підставі норм КПК України, тобто не встановлено, що ОСОБА_6 затримали уповноважені на те органи в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним законодавством України. Водночас до скарги не додано жодних доказів того, що громадянина ОСОБА_6 , незаконно затримано працівниками ТЦК та СП, де він утримувався, тобто вказана обставина ґрунтується на припущеннях скаржника, щодо місця перебування ОСОБА_6 ..

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією росії проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст.102, п. п. 1, 17, 20 ч. 1 ст.106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації в тому числі на території Дніпропетровської області.

При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Відповідно до вимог ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції закону від 04.12.2025 р. з наступними змінами і доповненнями, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Крім того, згідно пояснень в судовому засіданні представник ІНФОРМАЦІЯ_6 та наданих документів, вбачається, що ОСОБА_6 06.02.2026 року пройшов військово-лікарську комісію, що підтверджується відповідною довідкою від 06.02.2026 року №2026-0206-2307-3897-7 і визнаний придатним до військової служби. Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 637 від 07.02.2026 року, рядового ОСОБА_6 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та відправлено до ВЧ НОМЕР_2 .

Враховуючи викладене, суд вважає, що скарга є необґрунтованою, недоведеною і не знайшла свого підтвердження під час судового засіданні, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.7,8,9,110, 206,304,309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

В задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 , про звільнення незаконно затриманої особи, в порядку ст.206 КПК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1