ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1709/26 Справа № 206/6372/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпра від 31 березня 2026 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпра від 31 березня 2026 року ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 травня 2026 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, особу обвинуваченого, посилався на те, що ризики, передбачені п.п.1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити його запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або заставу.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачений посилається на недоведеність встановлених судом ризиків. Обвинувачений вважає неможливим ризик втечі, оскільки на території України перебувають його дружина та дочка. Поряд із цим, обвинувачений не погоджується й з ризиком спотворення речей та документів, що мають істотне значення для кримінального провадження, оскільки ці докази перебувають у слідчого СБУ на цифрових носіях. Не є обґрунтованим на думку обвинуваченого й ризик впливу на експерта з огляду на те, що експертиза вже проведена. Що стосується ризику продовження злочинної діяльності, то в матеріалах провадження відсутні докази його взаємодії з представниками РФ. З матеріалів провадження вбачається, що це є українською ФОП. Наведені обставини були зазначені ним в клопотанні, проте судом перевірені не були. Серед іншого, обвинувачений вважає, що суд безпідставно не визначив йому розмір застави.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 31 березня 2026 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останнього.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою, та дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_7 та доводи захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , який відноситься до категорії особливо тяжких, особу обвинуваченого, який міцних соціальних зв`язків не має, та відповідно наявність передбачених п.п. 1-3, 5 ч. 1 ст.177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у державній зраді, що в умовах воєнного стану значно посилює встановлені судом ризики.

На переконання колегії суддів, з урахуванням інкримінованих обвинуваченому обставин вчинення злочину, ризики його переховування в тому числі на окупованій території України та на території держави-агресора, продовження злочинної діяльності, впливу на учасників провадження, знищення та спотворення доказів у кримінальному провадженні залишаються реальними. Обставини, які можуть їм запобігти цим ризикам, обвинуваченим не наведені.

Доводи обвинуваченого про те, що він має міцні соціальні зв`язки не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються відповідними доказами.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що суд безпідставно не визначив йому розмір застави, то вони також є необґрунтованими.

Так, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402, 405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На переконання колегії суддів, з огляду на обставини провадження, тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , підстави для визначення розміру застави дійсно відсутні, оскільки остання не здатна забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Доводи ОСОБА_7 про відсутність доказів його взаємодії з представниками РФ суд не перевіряє, оскільки ці обставини належать до предмета доказування, а тому підлягають з`ясуванню судом першої інстанції під час судового розгляду.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпра від 31 березня 2026 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4