Справа № 487/9371/25
Провадження № 1-кс/487/1078/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2026 м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання начальника відділення СВ Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_6 у кримінальному проваджені № 0001399 від 02.11.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Начальник відділення СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області майор поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001399 від 02.11.2025 за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 днів, з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в разі внесення якої просив покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, зокрема прибувати за першою вимогою слідчого, прокурора, слідчого судді, суду залежно від стадії кримінального провадження; не відлучатися за межі міста Миколаєва без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, залежно вд стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора або суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну у разі їх наявності.

У клопотанні слідчий посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_5 за ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, на думку слідчого, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки злочини за ч. ч. 1 , 2 ст. 307 КК України відносяться до категорії тяжких та передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, а враховуючи відсутність стійких соціальних зв`язків, які б могли стримувати підозрюваного за місцем проживання, даний ризик є об`єктивним. Крім того, на даний час органом досудового розслідування здійснюються слідчі (розшукові) дії та проводяться оперативно-розшукові заходи, спрямовані на встановлення шляхів отримання наркотичних засобів ОСОБА_5 та осіб, які спільної з ним могли вчинити кримінальне правопорушення, а тому у нього, у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, буде можливість перешкоджати встановленню усіх винних осіб, незаконно впливати на них з метою отримання необхідних йому показань, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку слідчого, існує ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки триває досудове розслідування, а тому він може штучно його затягувати, не з`являться за викликами, розголошувати відомості досудового розслідування, що призведе до його неповноти, втрати доказів вини. Оскільки ОСОБА_5 не має постійного джерела доходів, підозрюється у вчиненні злочину, пов`язаного із незаконним придбанням, зберіганням та збутом наркотичних засобів, що передбачає наявність крисливого мотиву в його діях, існує ризик того, що підозрюваний може продовжити свою злочинну діяльність, таким чином наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним у клопотанні ризикам.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, орієнтовної вартості вилучених наркотичних засобів, майнового та сімейного стану підозрюваного, скоєння злочину у період воєнного стану, слідчий вважає, що заставу слід визначити у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 .

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, врахувавши наявність захворювань у підозрюваного, готовність співпрацювати зі слідством.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, судом встановлено, що СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001399 від 02.11.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , не маючи постійного джерела прибутку, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи мету незаконного збагачення, обрав в якості джерела доходу діяльність, пов`язану із незаконним збутом наркотичних засобів наркозалежним особам на території міста Миколаєва.

Так, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, у невстановлені досудовим розслідуванням дату, місці та час, діючи всупереч Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», який визначає правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (із наступними змінами), якою наркотичний засіб - метадон віднесено до наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, незаконно придбав наркотичний засіб метадон, загальною масою у складі речовини не менше 0,463 г, який в подальшому незаконно зберігав на території домоволодіння за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого незаконного збуту.

05.12.2025 ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на незаконний збут наркотичних засобів, в ході проведення контролю за вчинення злочину у формі оперативної закупівлі наркотичних засобів, в період часу з 11:44 по 12:44, перебуваючи поблизу будинку № 4 по вулиці 12 Поздовжня в місті Миколаєві, незаконно збув особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_7 за грошові кошти у сумі 1 200 грн наркотичний засіб, що знаходяться у незаконному обігу метадон, загальною масою у складі речовини не менше 0,463 г.

Крім того, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, у невстановлені досудовим розслідуванням дату, місці та час, діючи всупереч Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», який визначає правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (із наступними змінами), якою наркотичний засіб - метадон віднесено до наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, незаконно придбав наркотичний засіб метадон, загальною масою у складі речовини не менше 0,4207 г, який в подальшому незаконно зберігав при собі, з метою подальшого незаконного збуту.

11.02.2026 ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на незаконний збут наркотичних засобів, діючи повторно, в ході проведення контролю за вчинення злочину у формі оперативної закупівлі наркотичних засобів, приблизно о 10:50, перебуваючи поблизу будинку № 4 по вулиці Китобоїв в місті Миколаєві, незаконно збув особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_7 за грошові кошти у сумі 1 200 грн наркотичний засіб, що знаходяться у незаконному обігу метадон, загальною масою у складі речовини 0,4207 г.

11.02.2026 за підозрою у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень затримано ОСОБА_5 , а 12.02.2026 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті наркотичних засобів; ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті наркотичних засобів, вчиненому повторно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

На даному етапі обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, підтверджується отриманими під час досудового розслідування фактичними даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження та були досліджені в судовому засіданні, а саме: протоколах допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; протоколах про хід та результати проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 06.12.2025, 11.01.2026; протоколі про хід та результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відео контроль особи від 15.12.2025; висновках експерта № СЕ-19/115-25/2024-НЗПРАП від 17.12.2025, № СЕ-19/115-26/2184-НЗПРАП від 12.02.2026; протоколі огляду предметів від 19.01.2026; протоколі обшуку від 11.02.2026.

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Санкцією ч. 1 ст. 307 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, а ч. 2 ст. 307 КК України - позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України, оскільки ОСОБА_5 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує, даних щодо його особи, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. Отже, слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки, на даний час органом досудового розслідування здійснюються слідчі (розшукові) дії та проводяться оперативно-розшукові заходи, спрямовані на встановлення шляхів отримання ОСОБА_5 наркотичних засобів та осіб, які спільно з ним могли вчиняти кримніальне правопорушення, а тому підозрюваний, не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з ними, може зустрітися з цими особами та незаконно впливати на них з метою отримання необхідних йому свідчень.

В судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого ч. 5 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі і у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. Так, підозрюваний не працевлаштований, не має офіційного законного джерела доходу, а за версією органу досудового розслідування займався протиправною діяльністю з метою отримання прибутку, яка була припинена працівниками поліції.

При розгляді даного клопотання, крім наявності вищенаведених ризиків, вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, слідчий суддя також враховує вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився у 1984 році, з 2022 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога на підтримуючій терапії агоністами опіоїдів, має захворювання: гепатит, варикоз; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, який неодружений, дітей на має, проживає з матір`ю в АДРЕСА_1 ; репутацію підозрюваного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 309 КК України, в силу статті 89 КК України вважається таким, що не має судимості, проте, не усвідомивши наслідки таких дій, знову підозрюється у вчиненні злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, з огляду на обставини кримінального провадження, характер та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_5 , слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Наявні в матеріалах клопотання докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

При цьому, слідчий суддя вважає, що тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. В даному випадку слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_5 пред`явлено підозру у злочинах, які завдають шкоду здоров`ю населення, зокрема у незаконному збуті наркотичних засобів, повторно, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі «Осипенко проти України»). Уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76). Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє слідчого суддю, суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, однак відповідно до вказаної статті зобов`язує слідчого суддю, суд визначити розмір застави застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що в даному випадку можливо визначити підозрюваному заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 199 680 гривень, який є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 11 квітня 2026 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 199 680 гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 у разі внесення застави наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, тобто з міста Миколаєва, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного ОСОБА_5 з під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 17.02.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1