печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9508/25-к
У Х В А Л А

02 грудня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши під час підготовчого судового засідання кримінальне провадження стосовно вчинення

ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України,

В С Т А Н О В И В:

26.02.2025 року до Печерського районного суду м. Києва від прокурора надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.02.2025 за № 0000262 стосовно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначити провадження до судового розгляду.

Захисник заперечував проти призначення провадження до судового розгляду, заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, просив повернути обвинувальний акт, оскільки він не відповідає вимогам КПК України, зокрема, захисник вказує, що сторона обвинувачення чітко та зрозуміло не відобразила в обвинувальному акті усі відомості про кримінальне правопорушення, що свідчить про його невизначеність. Відтак захисник вважає, що неконкретність обвинувачення не створює повного уявлення кожного з елементів інкримінованого ОСОБА_5 діяння, що перешкоджає реалізації його права на захист.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду, вивчивши клопотання приходить наступних висновків.

Статтею 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься законність, що в силу ч. 2 ст. 9 КПК України передбачає обов`язок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

У відповідності до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України суд за результатами проведення підготовчого судового засідання повертає обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Судом береться до уваги, що обвинувальний акт згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору, не лише у разі недотримання при складанні обвинувального акта вимог ст. 291 КПК України, а і взагалі вимог цього кодексу.

Стаття 291 КПК України містить перелік обов`язкових вимог до обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення щодо особи позбавляє її права на ефективний захист.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

Разом з цим, ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.

У пункті 3 (а) ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно й детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення

Європейський суд з прав людини у п. 59 справи «Матточчіа проти Італії» (рішення від 25 липня 2000 року, заява №23969/94) зазначає, що пункт 3 (а) ст.6 Конвенції вказує на необхідність приділяти особливої уваги до повідомлення особи про обвинувачення; деталі злочину відіграють вирішальну роль у кримінальному процесі, тому що саме з моменту вручення обвинувального акту підозрюваний офіційно повідомляється про фактичні та юридичні підстави для його обвинувачення (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Камасінські проти Австрії» від 19 грудня 1989 року, серія А, №168, п.79). Обвинувачений має бути повідомлений негайно і детально про причину обвинувачення, тобто реальні факти проти нього, які становлять основу обвинувачення, та про характер обвинувачення, а саме правову кваліфікацію цих фактів. У кримінальних справах вимога надання повної та докладної інформації стосовно обвинувачення проти підсудного є суттєвою передумовою для забезпечення справедливого провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року, заява №25444/94, п. 51-52).

З огляду на те, що обсяг детальної інформації, про яку йдеться у цьому положенні, змінюється залежно від конкретних обставин кожної справи, у будь-якому разі обвинуваченому має надаватися достатня інформація, необхідна для того, щоб повністю зрозуміти зміст висунутого проти нього обвинувачення з метою підготовки належного захисту. У зв`язку з цим достатність інформації має оцінюватися згідно з пунктом 3 (b) ст.6 Конвенції, який надає кожному право на необхідний час та заходи щодо підготовки захисту, а також у контексті більш загального права на справедливе судове провадження, яке містить у собі пункт 1 ст.6 Конвенції (п.60 рішення у справі «Матточчіа проти Італії»).

Як вбачається з обвинувального акту, зокрема сформульованого обвинувачення, ОСОБА_5 обвинувачується у несанкціонованому копіюванні інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, якщо це призвело до її витоку, вчинені особою, яка має право доступу до такої інформації, якщо вони заподіяли значну шкоду, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

Втім, суд погоджується з доводами захисника, що обвинувальний акт не містить докладного опису фактів та обставин, що підтверджують наявність в діях ОСОБА_5 об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

Так, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 , знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці із використанням невстановленої електронно-обчислювальної машини здійснив несанкціоноване копіювання у новостворені ним невстановлені досудовим розслідування файли у форматі «.xls» чи «.xlsx» інформації про дислокацію вагонів, розміщеної в автоматизованій системі АСК ВП УЗ-Є.

Крім цього, в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час та невстановленому місці у невстановлений спосіб поширив зазначену інформацію, що призвело до її витоку.

Так суд вважає обгрунтованими доводи захисника, що виклад вказаних обставин не створює повного та об`єктивного уявлення про наявність в діях ОСОБА_5 таких елементів об`єктивної сторони як час, місце, спосіб та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

Так не зазначення в обвинувальному акті вказаних елементів об`єктивної сторони не відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, які покладають на слідчого обов`язок встановити подію кримінального правопорушення, зокрема, час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, що вказує на невідповідність встановлених прокурором обставин матеріально-правовій формулі кваліфікації діяння в якому обвинувачується ОСОБА_5 , свідчить про неповноту проведеного досудового розслідування, а також є підставою, визначеною ст. 291 КПК України, для повернення обвинувального акта прокурора.

Також, суд вважає, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , яке пов`язано із використанням електронно-обчислювальних машин, має певну специфіку, тому під час досудового розслідування обов`язково має бути встановлено за допомогою якої саме електронно-обчислювальної машини (комп`ютеру) було здійснено несанкціоноване копіювання інформації, що призвело до її витоку, а також спосіб її поширення, оскільки така електронно-обчислювальна машина (комп`ютер) фактично набуває властивостей знарядь злочину, є факультативною ознакою об`єктивної сторони злочину та обов`язково має бути встановлена й належним чином відображена в обвинувальному акті.

Крім того, з обвинувального акту вбачається, що досудовим розслідуванням невстановлено електронних файлів у форматі «.xls» чи «.xlsx», в які згідно обвинувального акту ОСОБА_5 була згенерована інформація, отримана з автоматизованої АСК ВП УЗ-Є про дислокацію вагонів, що фактично свідчить про неналежне встановлення та відображення в обвинувальному акті достатніх відомостей про предмет кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, яким є інформація, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах.

Відтак, суд вважає, що відображення в обвинувальному акті відомостей про час, місце, спосіб та знаряддя копіювання та поширення інформації, тобто обов`язкових елементів об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_5 діяння свідчить про неповноту проведеного розслідування, що зумовлює неконкретність висунутого обвинувачення, унеможливлює його однозначне розуміння та перешкоджає реалізації права на захист ОСОБА_5 .

Крім цього, суд погоджується з доводами захисника, що обвинувальний акт не містить відомостей, що підтверджують наявність у ОСОБА_5 прямого умислу та корисливого мотиву, тобто суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. З огляду на вказані положення закону, вказані елементи предмету доказування мають бути адекватно, чітко та зрозуміло відображені в обвинувальному акті серед обставин, які прокурор вважає встановленими.

Так з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий мотив, а саме отримання незаконної грошової винагороди від третіх осіб, діючи умисно, здійснив несанкціоноване копіювання інформації про дислокацію вагонів, розміщеної в автоматизованій системі АСК ВП УЗ-Є.

Проте виклад вказаних обставин не містить достатніх та об`єктивних відомостей, які б свідчити про наявність в діях ОСОБА_5 прямого умислу та корисливого мотиву у вигляді бажання отримати незаконну грошову винагороду від третіх осіб за копіювання та поширення інформації, що зберігається в автоматизованій системі АТ «Українські залізниці».

У кримінально-правовому розумінні, корисливий мотив - це прагнення, спонукання особи до незаконного збагачення (як свого, так і третіх осіб) за рахунок чужого майна (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 433/383/19) або бажання збагатитись за рахунок вчинення протиправних дій стосовно інших осіб, суспільства або держави (постанова ККС ВС від 16.08.2022 у справі № 404/3767/20).

Однак, всупереч вказаних положень КПК України та судової практики обвинувальний акт не містить даних, що засвідчують наявність у ОСОБА_5 корисливого мотиву, тобто бажання отримати незаконну грошову винагороду, наміри збагатитися самому або покращити матеріальне становище членів своєї сім`ї, друзів, інших осіб за рахунок грошових коштів, одержаних від незаконних дій з інформацією, що наявна в автоматизованій системі АТ «Українські залізниці», зокрема: фактів які б підтверджували оголошення ОСОБА_5 іншим особам вартості такої інформації, направлення їм номерів своїх карткових рахунків, визначення порядку оплати певних послуг тощо.

Крім цього, в обвинувальному акті не наведено обставин, які підтверджують безпосереднє отримання ОСОБА_5 від «третіх осіб» або переведення на його картковий рахунок іншими особами грошових коштів за поширення інформації отриманої з автоматизованої системи АСК ВП УЗ-Є.

Крім цього, відповідно до обвинувального акту прокурором визначено формулюванням обвинувачення наступним чином, зокрема, що ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразилися у несанкціонованому копіюванні інформації, яка обробляється в автоматизованих системах, якщо це призвело до її витоку, вчинені особою, яка має право доступу до такої інформації, якщо вони заподіяли значну шкоду, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 362 КК України.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами захисника, що залишається незрозумілим твердженням: «якщо це призвело до її витоку» та «якщо вони заподіяли шкоду» прокурор констатує наявність витоку інформації та заподіяння шкоди, чи висловлює таке припущення.

Відтак наявність таких розбіжностей, між описом фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення та висновками за результатами «формулювання обвинувачення» свідчить про його неконкретність, що є підставою для повернення прокурору обвинувального акта, як такого, що порушує право обвинуваченого на захист.

Таким чином, суд вважає, що відсутність конкретного викладення формулювання обвинувачення в обвинувальному акті може істотно вплинути на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд та свідчить про порушення права на захист обвинуваченого. Надалі це позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення на виконання вимог ст. 348 КПК України та розглянути кримінальне провадження у його межах.

Наданий до суду обвинувальний акт не відповідає вимогам вимогам Кримінального процесуального кодексу України, оскільки фактично не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, тому у даному випадку обвинувачений позбавлений можливості належним чином підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції, адже його не було належним чином поінформовано про характер і причини обвинувачення через неконкретність сформульованого обвинувачення як окремо визначеного елементу обвинувального акту, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

За таких обставин розгляд справи без належного та чіткого формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.

Таким чином, суд вважає наявними підстави для повернення обвинувального акта у даному провадженні, оскільки вони не відповідають наведеним вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 необхідно повернути прокурору для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 291, 314, 369, 371, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника - задовольнити.

Обвинувальний акт стосовно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 від 18.02.2025 року, повернути прокурору Печерської окружної прокуратури міста Києва для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1