ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 29 серпня 2025 року у кримінальному провадженні №00000301 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 29 серпня 2025 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком до 27 жовтня 2025 року включно із визначенням альтернативної застави у розмірі 151 400 (ста п`ятдесяти однієї тисячі чотириста) гривень, з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше, зокрема: переховування від суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, при цьому зауважено, що наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж застава у визначеному розмірі. При наданні оцінки вказаним ризикам, судом враховано тяжкість, суспільний інтерес та обставини вчинення інкримінованого злочину, відсутність легального джерела доходу та соціально-стримуючих факторів. При цьому, судом зауважено, що наявність у обвинуваченого захворювання ВІЛ не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, за відсутності даних про неможливість його тримання під вартою.

З урахуванням тяжкості інкримінованого злочину, даних про особу обвинуваченого та його майнового стану судом визначено альтернативну заставу.

В апеляції:

- обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або зменшити заставу до мінімального розміру.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків, оскільки будь-яких спроб переховування не вчиняв, при цьому прокурором не надано доказів в підтвердження факту вчинення нових злочинів.

Зауважує, що тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та наявність попередньої судимості, яка погашена у встановленому законом порядку не можуть слугувати основною підставою, для застосування виняткового запобіжного заходу.

Зазначає, що судом не враховано стану здоров`я обвинуваченого та наявність тяжкої хвороби ВІЛ, у зв`язку з чим обвинувачений потребує постійного медичного нагляду, що є неможливим в умовах тримання в установі виконання покарань.

Вислухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав, перевіривши надані матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегією суддів, встановлено, що ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у довготривалого позбавлення волі з конфіскацією майна, судовий розгляд кримінального провадження триває, усі докази по справі не досліджені та свідки не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується посилання обвинуваченого, що він має постійне місце проживання, то ця обставина не можуть бути важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, обвинуваченим не наведено жодних даних щодо міцності соціальних зв`язків, наявності утриманців та інше, які в свою чергу виступили стримуючим фактором в протиправній поведінці останнього.

Разом з цим, приймається до уваги, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, легального доходу, утриманців, неповнолітніх дітей не має, вчинив особливо тяжкий злочин у сфері незаконного обігу наркотичних речовин за попередньою змовою групою з корисливим мотивом, при цьому є особою раніше судимою в силу вимог ст. 89 КК України, що у своїй сукупності свідчить про те, що ОСОБА_6 є особою схильною до протиправної поведінки.

Враховуючи, що обвинувачений не має легального джерела доходу та інкримінований злочин вчиняв з корисливим мотивом, ризик продовження протиправної діяльності з метою отримання грошових коштів для існування не є нівельованим.

Звертається увага на те, що в матеріалах справи відсутні належні медичні дані про те, що ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватись в умовах установи виконання покарання, а також і те, що останній звертався за медичною допомогою в установі виконання покарань, такі дані не надані і стороною захисту, а тому посилання на стан здоров`я обвинуваченого приймаються до уваги, однак за відсутності відповідної медичної документації в підтвердження цих доводів, не слугують підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж застава у визначеному розмірі.

Також приймається до уваги, що судом визначено альтернативну заставу, у середньому розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а тому з урахуванням даних про особу обвинуваченого його майнового стану та об`єкта злочинного посягання, застава у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у даному випадку не є непомірною і буде цілком достатньою для виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, місцевим судом дотримано принципу призначення альтернативного запобіжного заходу, викладеного у рішенні ЕСПЛ «Летельє проти Франції».

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою з визначеним розміром альтерантаивної застави, враховуються всі вищезазначені ризики і особу обвинуваченого та вважає правильним рішення суду першої інстанції про продовження міри запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Звертається увага, що тривалість попереднього тримання обвинуваченого під вартою зумовлена, складністю справи, кількістю проведених слідчих та розшукових дій, а також необхідністю дослідження доказів та допиту усіх учасників процесу, а тому належна процесуальна поведінка останнього зумовлена своєчасним застосування запобіжного заходу.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу обвинуваченого, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 29 серпня 2025 року у кримінальному провадженні №00000301 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4