УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 503/2482/24

№ 1-кп/505/655/2025

02 грудня 2025 року м. Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області в складі колегії суддів:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

захисників: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 з тримання під вартою на домашній арешт та клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000646 від 02 липня 2023 року стосовно обвинувачених:

ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч.5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч.5 ст. 186 КК України,

ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.3 ст.146 КК України,

ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.146 КК України,

ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 186 КК України,

ОСОБА_19 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України,

ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Подільського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000646 від 02 липня 2023 року.

У даному кримінальному провадженні 24 листопада 2023 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва до ОСОБА_11 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 21 січня 2024 року, без можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів, ухвалами Кодимського районного суду Одеської області, Котовського міськрайонного суду Одеської області.

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних суддів» номер 4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Котовського міськрайонного суду Одеської області на Подільський міськрайонний суд Одеської області.

Ухвалами Подільського міськрайонного суду Одеської області, зокрема від 10 жовтня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_11 продовжено обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 08 грудня 2025 року, без визначення розміру застави.

До суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подане до суду клопотання, яке зокрема, мотивоване наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень із застосуванням насильства. Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими, та наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений з високим рівнем ймовірності може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб без визначення розміру застави, посилаючись на те, що термін дії раніше продовженого судом запобіжного заходу обвинуваченому закінчується 08 грудня 2025 року, судовий розгляд у даному кримінальному провадженні не можливо закінчити у цей строк, через виняткову складність кримінального провадження.

Крім того, прокурор зазначив, що вказані ризики були враховані слідчим суддею під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою і на даний час не зменшилися, не зникли та продовжують існувати, а тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під варто, не зможе ефективно забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, попередити спроби обвинуваченого ухилитися від суду, а також запобігти ризикам, зазначеним в клопотанні.

Прокурор також просив врахувати наявність вагомих доказів вчинення ОСОБА_11 кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_11 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень: від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; насильницький характер вчинених кримінальних правопорушень; репутацію обвинуваченого, стосовно якого на даний час судом розглядається обвинувальний акт за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України; відсутність міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, постійного джерела доходів; особливо великий розмір завданої майнової шкоди; вчинення злочинів у складі організованої групи; втечу його з місця вчинення злочину. А також те, що не встановлено даних, які б унеможливлювали тримання ОСОБА_11 під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_11 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що прокурор не додав до клопотання додатків та доказів існування ризиків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_16 проти задоволення клопотання прокурора заперечив, вважає його необґрунтованим та безпідставним, зокрема, обґрунтовуючи це тим, що прокурором не доведено існування саме на даний час ризиків на які він посилається у клопотанні. Зазначив, що ризики зі спливом часу зменшуються, просив суд врахувати те, що обвинувачений вже тривалий час перебуває під вартою, його стан здоров`я погіршується та розглянути можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, не лише у виді домашнього арешту, а й можливо визначити йому заставу.

Крім того, до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, обґрунтовуючи його тим, що відпали обставини, які стали підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_16 просив подане ним клопотання задовольнити з викладених в ньому підстав та змінити ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_17 також заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначив що ризики з спливом часу зменшуються, зокрема, значно зменшився ризик переховування, оскільки в період дії на території України воєнного стану навіть за наявності закордонного паспорту обвинувачений немає права перетину кордону. Просив суд розглянути можливість визначити обвинуваченому заставу, в розмірі достатньому для виконання ним обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав позицію своїх захисників.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_16 щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу.

Представник потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просив клопотання прокурора задовольнити та відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_16 .

Інші учасники судового провадження просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора та підтримали клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_16 .

Заслухавши клопотання прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_16 , думку обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисників та інших учасників, колегією суддів встановлено наступне.

Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом;

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;

d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу;

e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг;

f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В своєму рішенні «Хайрудінов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулося за умов, установлених у пункті 1 статті 5 Конвенції.

Крім того, у кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Так, відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу, серед іншого, є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_11 може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів враховує також те, що ризики, які стали підставою для обрання і неодноразового продовження щодо обвинуваченого виняткового запобіжного заходу, перевірялись судом апеляційної інстанції, ухвалами якого судові рішення стосовно запобіжних заходів, були залишені без змін.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 186 КК України.

При цьому ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, санкція за вчинення якого передбачає покарання від 5 до 10 років позбавлення волі.

Інші чотири кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_11 , а саме ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.5 ст. 185, ч.5 ст. 186 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами, санкції за вчинення яких передбачає покарання понад 10 років позбавлення волі.

Окрім того, ОСОБА_11 є обвинуваченим в іншому кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 185 КК України, судове провадження за яким перебуває в Оболонському районному суді м. Києва, про що відзначено у змісті обвинувального акту.

З огляду на викладене та зважаючи на обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_11 , на думку колегії суддів дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що існує ризик, визначений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який полягає у можливості переховування від суду.

Крім того, обвинувачений, будучи обізнаним про місце знаходження потерпілих та свідків, знаходячись на волі, зможе незаконно впливати на них як безпосередньо так і опосередковано, зокрема, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, а також примусити допитаних під час досудового розслідування свідків змінити покази на свою користь, до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню. З огляду на те, що допит свідків в судовому засіданні є важливою стадією судового розгляду, оскільки суд оцінює лише покази, які були сприйняті ним безпосередньо або отримані в порядку ст.225 КПК, тому необхідно забезпечити відсутність негативного впливу на цих осіб.

Відтак, у цій справі існує ризик визначений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у можливості незаконного впливу ОСОБА_11 на потерпілих та свідків.

Колегія суддів також вважає, що в даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, з огляду на фактичні обставини справи, кількість скоєння ОСОБА_11 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, насильницький характер вчинених останнім кримінальних правопорушень.

При розгляді клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , суд бере до уваги обставини даного кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, особи обвинуваченого, зокрема вік, стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання указаного обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його стан здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

У відповідності до положень ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини суд також враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованих особливо тяжких кримінальних правопорушень, може спонукати обвинуваченого вживати заходів, спрямованих на уникнення кримінальної відповідальності. Окрім того, насильницький характер інкримінованих кримінальних правопорушень, особливо великий розмір завданої майнової шкоди, у завданні якої він обвинувачується, вчинення інкримінування злочинів у складі організованої групи, що дає підстави зробити обґрунтоване припущення, що обвинувачений може ухилятись від явки до суду, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим шляхом, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а тому враховуючи справжні інтереси суспільства, суд вважає за доцільне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час розгляду кримінального провадження в суді.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо тривалості перебування обвинуваченого ОСОБА_11 під вартою, суд бере до уваги, що сам по собі сплив часу не є беззаперечним чинником, що обумовлює зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а судом має надаватися оцінка усім, без винятку, обставинам, які виникають, існують або змінюються під час судового розгляду. Так, враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому правопорушень, та їх характер, тривалість перебування обвинуваченого під вартою кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Окрім цього, суд не входить в перевірку доводів сторони захисту, які зводяться до аналізу обвинувального акту на предмет доведеності обставин, які в ньому викладені та інкримінуються обвинуваченому, а також оцінку доказів у кримінальному провадженні, оскільки це є завданням судового розгляду, за результатами проведення якого суд має оцінити докази та ухвалити відповідне судове рішення.

Стосовно тверджень сторони захисту щодо необхідності зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 , зокрема, у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Вказане захисником погіршення стану здоров`я обвинуваченого саме по собі, без належного документального підтвердження та враховуючи стадію кримінального провадження, його складність, характер і ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, не може бути розцінене як безумовна підстава для зміни запобіжного заходу.

Суд також звертає увагу на те, що з доданих до клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу медичних документів вбачається, що в умовах тримання обвинуваченого ОСОБА_11 під вартою, належним чином забезпечено реалізацію його права на охорону здоров`я та медичну допомогу.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування вказаного обвинуваченого під вартою за станом здоров`я.

Із урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_11 , тяжкості злочинів, які йому інкримінуються та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, передбачених ст. ст. 176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки вище указане в своїй сукупності, вказує, що ризики, які були підставою для обрання та неодноразового продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 , не зменшились та не перестали існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти вище зазначеним ризикам.

Колегія суддів вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу щодо указаного обвинуваченого у вигляді тримання під варту, на даному етапі провадження не зменшились.

Оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, суд обґрунтовано вважає, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки обвинуваченого, що вказує на доцільність тримання обвинуваченого ОСОБА_11 під вартою, задля запобігання ризикам, визначених ст. 177 КПК України.

Разом із цим, суд також враховує правову позицію Європейського суду, яка сформульована, зокрема, у п.80 рішення у справі "Марченко проти України" про те, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Окрім того, виходячи з того, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд виходить із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При продовженні запобіжного заходу, колегія суддів, враховуючи підстави, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, згідно до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України, вважає за доцільне не визначати розмір застави обвинуваченому ОСОБА_11 , оскільки він обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, та чотири особливо тяжкими злочинами, вчинені із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я, а також погроз застосування такого насильства, а тому клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 та визначення останньому розмір застави, не підлягає задоволенню.

Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_16 про зміну обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, колегія суддів, враховує обставини даного кримінального провадження, особу обвинуваченого, а також насильницький характер інкримінованих йому кримінальних правопорушень, особливо великий розмір завданої майнової шкоди, у завданні якої він обвинувачується, інкримінування вчинення злочинів у складі організованої групи, та те, що перебуваючи на волі, та зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку доведення винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, може ухилятись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення а також те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а тому, враховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини справи, а також те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів та те що метою застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу є подальший розгляд справи, який повинен підтвердити або спростувати підозру, яка була підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що інший запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_16 про зміну обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт не підлягає задоволенню.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 на 60 діб, не визначаючи розмір застави.

Керуючись ст. 176-178, 183, 197, 199, 314, 315, 369, 372, ч. 2 ст. 376, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_16 про зміну обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000646 від 02 липня 2023 року, - відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000646 від 02 липня 2023 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 186 КК України, продовжити на 60 діб, тобто до 30 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою з моменту вручення копії ухвали.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_11 , його захисникам, а також направити уповноваженій службовій особі в місця тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 .

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3