Справа № 464/6597/25
пр.№ 1-кп/464/605/25
18 листопада 2025 року м.Львів
Сихівський районний суд міста Львова
головуючий суддя ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 464/6397/25 стосовно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Глиняни Золочівського району Львівської області, проживає по АДРЕСА_1 , -
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,
де сторонами виступають з боку:
обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;
захисту - обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5
з участю його учасників, -
в с т а н о в и в :
у провадженні суду перебуває на розгляді відповідний обвинувальний акт.
Відповідно до ст.ст.314, 315 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд вирішує питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду.
Суд, з`ясувавши думку учасників судового провадження щодо наявності чи відсутності перешкод для призначення судового розгляду, вважає, що слід призначити відкритий судовий розгляд у зазначеному кримінальному провадженні.
Кримінальне провадження підсудне Сихівському районному суду м.Львова.
Підстав для закриття провадження, передбачених пунктами 4-8 ч.1 та ч.2 ст.284 КПК України, затвердження угод чи повернення обвинувального акта немає.
Обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Заперечень про розгляд кримінального провадження суддею ОСОБА_1 одноособово не поступило.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Сторона захисту не заперечила подане прокурором клопотання з огляду на визнання своєї вини обвинуваченим, який усвідомлює реальне покарання, яке може бути призначене за наслідками вчиненого злочину, яке слід буде відбувати.
Суд, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, дійшов наступного.
Як регламентовано ст.ст.131, 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду суду, в тому числі з огляду на те, що обвинуваченому вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованих злочинів, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого обвинувачення при розгляді клопотання про продовженні строку запобіжного заходу під час судового провадження, не має законних підстав для дослідження будь-яких доказів, окрім обвинувального акта.
Існування ризику переховуватись обвинуваченим від суду підтверджується тим, що у разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого злочину йому загрожує покарання у виді позбавлення волі, максимальною санкцією на строк до десяти років, і це може стимулювати його до втечі. Окрім цього, тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для обвинуваченого, який не працює, ніде не зареєстрований, не працює та не має постійної зайнятості, до втечі.
Існування ризику продовження злочинної діяльності підтверджується характером і способом вчинення інкримінованого злочину - незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут наркотичних засобів особою без жодного легального джерела доходу та за умови невстановлення правоохоронними органами особи продавця наркотичних засобів обвинуваченому. Зазначене не спростовано стороною захисту.
Відтак, при вирішенні питання щодо доцільності продовження обвинуваченому обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, який відноситься до тяжкого злочину з можливим призначенням покарання - позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, а також з огляду на особу обвинуваченого, який, хоча і не притягувався до кримінальної відповідальності, проте не працевлаштований (що свідчить про відсутність офіційного джерела доходу та постійної зайнятості), його сімейний і матеріальний стан, стан здоров`я, а також характер інкримінованого злочину, та прийшов до переконання, що усі вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку можуть свідчити про те, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення. У зв`язку із наведеним суд дійшов висновку про необхідність застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищенаведеним ризикам. Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження.
Отже, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою сприятиме забезпеченню виконання обвинуваченими покладених на нього процесуальних обов`язків, забезпечить дієвість та сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, визначеним ст.2 КПК України, такий ступінь втручання у права і свободи особи є виправданим. Більш м`який запобіжний не забезпечить його належної поведінки з урахуванням індивідуальних характеристик особи обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, спосіб та характер його вчинення, не переконало суд у можливості дотримання такого. Доказів неможливості за станом здоров`я перебувати в місцях ув`язнення, де медичне обслуговування здійснюється відповідно до законодавства про охорону здоров`я, що визначено ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», не надано.
Продовження строку тримання під вартою, незважаючи на презумпцію невинуватості, виправдовується наявним конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, адже обвинувачений з достатньою обґрунтованою ймовірністю здатний завдати згубного впливу на здоров`я населення та соціальне благополуччя суспільства.
Учасниками судового провадження не наведено доводів з поданням відповідних доказів щодо будь-якої зміни наведених обставин та таких судом не встановлено, заявлені ризики не зменшилися.
Ураховуючи інтереси суспільства у відношенні до суспільної небезпеки, суд дійшов висновку про те, що в сукупності є всі підстави вважати, що застосування обвинуваченому більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним прокурором ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Зазначене зумовлює задоволення клопотання прокурора.
Клопотань від учасників судового провадження про виклик певних осіб до суду для допиту, витребування певних речей чи документів не надходило.
Відповідно до ч.2 ст.314-1 КПК України складання досудової доповіді не передбачене.
Ураховуючи наведене, суд призначає в межах встановленого строку відкрите судове засідання з викликом учасників провадження.
Керуючись ст.ст.314-316, 369-372 КПК України, -
п о с т а н о в и в :
призначити вказане кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщені Сихівського районного суду міста Львова на 15.30 годину 25 листопада та 10 годину 28 листопада 2025 року з викликом його учасників.
Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею ОСОБА_1 одноособово.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави на ОСОБА_3 покласти наступні обов`язки: 1) прибувати за кожною вимогою суду, у провадженні якого перебуває вказане кримінальне провадження; 2) не відлучатися з м.Львова без дозволу суду, у провадіженні якого перебуває вказане кримінальне провадження; 3) повідомляти суд, в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання та/або роботи; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Вказані обов`язки діють до 16 січня 2026 року включно.
Ухвала в частині строку дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, в її решті набирає законної сили з моменту її постановлення та апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 19 листопада 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_6