ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року

м. Київ

Справа № 735/1057/24

Провадження № 51-3841 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 14 липня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Коропський районний суд Чернігівської області вироком від 17 березня 2025 року визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Згідно з вироком ОСОБА_6 , будучи з 15.02.2024 військовослужбовцем, 19.04.2024 близько 13:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем Audi 80, рухаючись по автомобільній дорозі від с. Вільне до с. Придеснянське Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Знаходячись неподалік інформаційного вказівника «Мезинський національний природний парк», діючи необережно, в порушення п. 2.3 б та п. 12.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху неправильно оцінив дорожню обстановку та стан транспортного засобу, в результаті чого виїхав на ліве узбіччя дороги по напрямку свого руху та в подальшому у лівий кювет, де відбулось перекидання автомобіля. У результаті ДТП пасажиру автомобіля ОСОБА_7 спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 14 липня 2025 року апеляційні скарги потерпілого, обвинуваченого та його захисника задовольнив, вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 змінив в частині призначеного покарання.

Призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років. В решті вирок суду першої інстанції залишив без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного покарання, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Прокурор вважає, що судом апеляційної інстанції безпідставно застосовано положення ст. 69 КК України, оскільки обставини, на які послався суд, а саме щире каяття, добровільне відшкодування шкоди та активне сприяння розкриттю злочину не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім цього прокурор вважає, що суди не врахували поведінку засудженого в період кримінального провадження, який притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування 15.09.2024 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вважає, що пом`якшуючі покарання обставини належним чином були враховані судом першої інстанції при призначенні мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК України, однак апеляційний суд безпідставно повторно врахував їх для застосування положень ст. 69 КК України.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 подав заперечення на касаційну скаргу прокурора, просив відмовити у її задоволенні і залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Засуджений ОСОБА_6 також подав заперечення на касаційну скаргу прокурора, у якому просить залишити скаргу без задоволення. Вважає, що призначене апеляційним судом покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України є достатнім для його виправлення.

У своїх запереченнях захисник і засуджений указали, що не бажають брати особисту участь у касаційному розгляді провадження.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримала подану касаційну скаргу.

Іншим учасникам судового провадження надсилалося повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Відповідно до частини 1 статті 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з вимогам статті 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286-1 КК України в касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Доводи прокурора щодо відсутності достатніх підстав для застосування судом апеляційної інстанції положень ст. 69 КК України є обґрунтованими.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, звільнений з військової служби на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, за місцем проживання та служби характеризується позитивно. Крім цього, судом враховано досудову доповідь органу пробації й думку потерпілого щодо призначення покарання.

За відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття та відшкодування шкоди.

Із урахуванням у сукупності цих даних місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК України, однак не знайшов підстав для застосування до ньогоположень ст. 69 КК України.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого, його захисника та потерпілого дійшов висновку, що суд першої інстанції недостатньо врахував дані про особу ОСОБА_6 , зокрема те, що останній є активним мешканцем своєї громади, бере активну участь в організації та проведенні заходів на території Коропської ОТГ, фінансово та особисто брав участь у відновленні стану здоров`я потерпілого ОСОБА_7 .

Також апеляційний суд дійшов висновку про недостатнє врахування судом першої інстанції досудової доповіді органу пробації і визнав пом`якшуючою покарання обставиною активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що ніким не заперечувалось, й, на думку апеляційного суду, наряду з іншими обставинами істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про можливість застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 і перейшов до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України, у виді обмеження волі.

Колегія суддів Верховного Суду з таким висновком апеляційного суду не може погодитися з огляду на таке.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: 1) вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; 2) вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд має виходити з системного тлумачення положень статей 66 та 69 КК України й тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів кримінального правопорушення, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що суд апеляційної інстанції, застосовуючи положення ч. 1 ст. 69 КК України, крім того, що було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання, взяв до уваги те, що ОСОБА_6 є активним мешканцем своєї громади, бере активну участь в організації та проведенні заходів на території Коропської ОТГ, а також визнав пом`якшуючою покарання обставиною активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, однак не вмотивував, яким чином ці обставини істотно знижують суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_6 порушення правил дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження, й відповідно, знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

За встановлених обставин колегія суддів вбачає, що апеляційний суд безпідставно застосував до ОСОБА_6 положення ч. 1 ст. 69 КК України щодо призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної частини статті Особливої частини КК України. Ураховуючи викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

При цьому суду потрібно врахувати, що за такого ж обсягу висунутого обвинувачення, аналогічних даних про особу засудженого та обставин, які пом`якшують та/чи обтяжують покарання, призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів також враховує, що за змістом вироку місцевого суду запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався, тому не вбачає підстав для обрання такого заходу й по факту скасування оскарженої ухвали апеляційного суду.

При цьому колегія суддів також бере до уваги, що ОСОБА_6 на даний час фактично відбуває покарання у виді обмеження волі у ДУ «Бердичівський виправний центр № 108», й оскільки за наслідками скасування ухвали апеляційного суду вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 набуває статусу такого, що не набрав законної сили, ОСОБА_6 має бути звільнений з указаної державної установи, для чого негайно після проголошення резолютивної частини цієї постанови її копію необхідно направити до указаного вище виправного центру.

За таких обставин, керуючись положеннями статей 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 14 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ДУ «Бердичівський виправний центр (№ 108)».

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3