ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/27453/25

Провадження № 11-кп/820/713/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника органу

пробації ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 22 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки, призначеного вироком Приморського районного суду міста Одеси від 16 лютого 2022 року.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення вказав, що ОСОБА_8 хоча фактично і відбув встановлену законом частину (половину) строку призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, проте даних, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, судом не встановлено.

Вказав, що під час судового провадження (кримінального провадження у суді першої інстанції та провадження з перегляду вироку суду в апеляційному порядку) ОСОБА_8 у вчиненому кримінальному правопорушенні не розкаявся, завдану потерпілій шкоду не відшкодував. При призначенні ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд першої інстанції, врахував той факт, що засуджений систематично порушував вимоги ПДР, що має наслідком створення небезпеки для учасників дорожнього руху. Апеляційний суд, крім того, звернув увагу, що після скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_8 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, що підтверджує систематичність порушення ним Правил дорожнього руху як до події злочину, так і після вчиненого ДТП та ухвалення вироку суду.

Вказані обставини, на переконання місцевого суду, свідчать про відсутність реального усвідомлення обвинуваченим небезпечності своїх дій та небажання надати таким діям критичну оцінку.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та прийняти нову, якою звільнити ОСОБА_8 від відбування додаткової міри покарання, призначеної вироком Приморського районного суду міста Одеси від 16 лютого 2022 року у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, умовно-достроково.

Стверджує, що під час розгляду судом першої інстанції клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання до органу пробації через два роки і сім місяців надійшов на виконання вирок Приморського районного суду міста Одеси від 16 лютого 2022 року по справі №522/10025/21.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.81 КК України, з дня набрання законної сили ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 березня 2023 року ОСОБА_8 не керує транспортними засобами, чим фактично виконує додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. З моменту набрання вироком законної сили і до моменту звернення із цим клопотанням пройшло 2 роки та 7 місяців.

Наголошує, що засуджений ОСОБА_8 одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, спортсмен, приймає участь у змаганнях, має спортивні досягнення, відзнаки та грамоти. З моменту набрання вироком Приморського районного суду міста Одеси від 16 лютого 2022 року законної сили не вчинив жодного кримінального чи адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника та засудженого на підтримку поданої апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора про законність рішення суду першої інстанції, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Згідно з ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.7 постанови №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

При вирішенні питання про можливість застосування відносно особи умовно-дострокового звільнення, вирішальним фактором є не факт відбування ним встановленої частини покарання, а виправлення засудженого, яке підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

При умовно-достроковому звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо особу не звільнено від відбування додаткового покарання, строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю обчислюється з часу звільнення від основного покарання.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку сукупності всіх досліджених доказів в провадженні, підстави вважати висновки суду першої інстанції необґрунтованими, про що заявляє апелянт, відсутні.

Як вбачається із матеріалів провадження, які не ставляться під сумнів стороною захисту у поданій апеляційній скарзі, засуджений ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, не розкаявся, завдану потерпілій шкоду не відшкодував. До його засудження систематично притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, в тому числі і після вчиненого ДТП.

Така поведінка засудженого обґрунтовано розцінена місцевим судом як небажання останнього ставати на шлях виправлення та не усвідомлення небезпечності своїх протиправних дій.

Судова колегія враховує, що однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Висновок про виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Твердження про те, що засуджений став на шлях виправлення означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення, чого в даному випадку не встановлено.

Аргументи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 є громадянином України, має вищу освіту, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, є спортсменом, приймає участь у змаганнях, має чудові характеристики, спортивні досягнення, відзнаки та грамоти, не можуть бути вирішальними обставинами, які дають підстави для застосування положень ст.81 КК України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування додаткового покарання, в повній мірі об`єктивно врахував особу засудженого, його поведінку за весь час розгляду відносно нього кримінального провадження та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б свідчили про доведеність виправлення цього засудженого.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

У зв`язку із наведеним, керуючись п.1 ч.1 ст.407, ст.ст. 418, 419, 537 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3