Номер провадження 1-кс/205/2813/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2025 м.Дніпро

Слідчий суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого СВ ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання слідчого, погодженого прокурором Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001598 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що слідчим відділом ВП № 1 Дніпровського РУП № 1 ГУНП у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001598 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.12.2025 до відділу поліції № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення екіпажу «Легіон 451» Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про те, що 09.12.2025 близько 13:32 поблизу адреси: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, буд. 52, було зупинено автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Jetta» НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого позбавлено права керувати транспортним засобом за постановою суду, тим самим виявлено факт невиконання останнім рішення суду, яке набрало законної сили.

09.12.2025 в період часу з 15 години 04 хвилин по 16 годину 09 хвилин за адресою: м.Дніпро, вул. Набережна Заводська, поруч із АЗС «Glorins», біля з`їзду на узбіччя проведено огляд транспортного засобу марки Volkswagen моделі «Jetta», 2015 року випуску, 3VWD17AJ7FM283451, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 всупереч постанови про заборону керування транспортним засобом на п`ять років, отже, вказаний автомобіль був знаряддям вчинення кримінально-протиправних дій та є доказом факту обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий вважає, що арешт транспортного засобу позбавить ОСОБА_7 вчиняти подальші дії, направлені на невиконання рішення суду, яке вступило у законну силу.

Вилучені під час огляду речі та майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001598 відповідно до постанови від 10.12.2025.

В судовому засіданні слідчий підтримав подане ним клопотання, просив його задовольнити, основною метою арешту назвав запобігання подальшому користуванню автомобілем ОСОБА_7 та подальшому невиконанню ним рішення суду, яким він позбавлений права керування транспортними засобами на п`ять років. Припускає, що існує ризик вивезення вказаного автомобіля за межі області або за кордон. На питання слідчого судді про те, чи має вказаний автомобіль слідову або іншу доказову інформацію, яка може бути використана під час досудового розслідування або судового розгляду для доведення вчинення кримінального правопорушення, та чим важливий вказаний речовий доказ для слідства, відповів, що нічим, та єдиною метою арешту є попередження подальшого вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 .

Власник автомобіля Volkswagen Jetta НОМЕР_1 ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою належним чином про час та місце судового розгляду, скористалась правовою допомогою свого представника адвоката ОСОБА_5 , який подав до суду письмове заперечення на клопотання слідчого. Представник власника майна звертає увагу слідчого судді на те, що транспортний засіб Volkswagen Jetta є єдиним у власності ОСОБА_4 та використовується нею для забезпечення життєво необхідних потреб сім`ї, екстреної евакуації у випадку загрози життю внаслідок обстрілів, можливості транспортування трьох малолітніх онуків у безпечне місце. Вважає, що вказаний транспортний засіб не відповідає критеріям речового доказу, не зберіг на собі слідів кримінального правопорушення та не може бути предметом арешту, також слідчим не ставиться питання проведення його експертизи. Наголошує, зокрема, на правові гарантії захисту права власності та непропорційність адміністративного стягнення, передбаченого за керування особою транспортним засобом, позбавленою права такого керування, та порушення права власності на автомобіль у разі застосування арешту вказаного майна. Також представник власника майна звернув увагу слідчого судді на те, що клопотання та долучені до нього матеріали навіть не містять реквізитів судового рішення, яке, за версією слідства, не виконує ОСОБА_7 .

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши учасників справи, слідчий суддя дійшов таких висновків.

За приписами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За висновками Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003); суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (абзац 2 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 30.06.2009 № 16-рп/2009). Право на судовий захист є фундаментальним правом людини, яке є гарантією захисту її прав, свобод і законних інтересів, а рівень його забезпеченості характеризує демократизм держави та її правовий характер.

У кримінальному судочинстві, де стикаються публічні та приватні інтереси, виникає потреба у створенні таких механізмів реалізації права на судовий захист, які забезпечували б ефективне поновлення прав особи, були максимально пристосовані для вирішення його завдань на всіх етапах провадження.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що «перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише «за умов, визначених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування «законів».

Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним (рішення у справі Ятрідіс проти Греції від 25.03.1999 (заява № 31107/96), § 58; рішення у справі Фрізен проти Росії від 24.03.2005 (заява № 58254/00), § 33).

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України. Так, згідно ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У своєму клопотанні слідчий метою арешту вилученого майна зазначає збереження речових доказів.

Статтею 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Разом з тим, слідчий суддя констатує, що у мотивувальній частині наданої слідчим постанови про визнання речових доказів від 10.12.2025 слідчим взагалі не зазначено ознаки, на підставі яких він прийняв рішення визнати речовими доказами вилучені під час огляду автомобіль Volkswagen Jetta НОМЕР_1 , ключ до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

В судовому засіданні слідчий також не зміг пояснити, яке доказове значення має, зокрема, вилучений автомобіль для досудового слідства. Необхідності проведення слідчих (процесуальних) дій із вказаним автомобілем слідчим у судовому засіданні не наведено.

Отже, слідчим не доведено, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вилучене майно є доказом кримінального правопорушення.

Окрім того, слідчим не доведено існування реального ризику приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження вилученого майна. Тобто не доведено можливість запобігання таким ризикам, що є завданням арешту майна.

Щодо мети накладення арешту на вилучений автомобіль - запобігання його подальшому користуванню ОСОБА_7 , слідчий суддя наголошує, що, по-перше, частиною 2 статті 170 КПК України встановлено вичерпний перелік обставин, що можуть бути метою застосування арешту майна, та така мета у ньому відсутня.

По-друге, якщо слідувати логіці слідчого, така мета призведе до необхідності накладення арешту на кожний транспортний засіб, яким керуватиме особа, позбавлена права керування транспортними засобами.

Разом з тим, слідчий суддя погоджується із доводами представника власника майна про відсутність у клопотанні та долучених до нього матеріалах реквізитів судового рішення, за фактом невиконання якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, в межах якого слідчим ініційовано арешт майна.

Окрім того, слідчий суддя враховує наслідки вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника майна ОСОБА_4 (право власності підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ), та погоджується із доводами представника власника майна про непропорційність та неспіврозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Отже, слідчий суддя дійшов висновку про те, що обмеження права власності ОСОБА_4 на автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з метою, зазначеною слідчим, не відповідає умовам, передбаченим законом, та інтересам суспільства, та у даному випадку призведе до порушення основоположних прав людини права власності в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та права на справедливий суд в розумінні статті 6 Конвенції, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 110, 170-173, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001598 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Автомобіль Volkswagen Jetta 2015 року випуску, 3VWD17AJ7FM283451, державний номерний знак НОМЕР_1 , ключ до нього (спец-пакет NPU 6128946) та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (спец-пакет NPU 6128947) повернути власнику ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1