ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/542/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові матеріали за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою задоволено клопотання процесуального керівника прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Харківської обласної прокуратури та продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто, до 09 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу скасувати, скасувати продовжений запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, або змінити на більш м`який, зокрема, домашній арешт, а якщо, на думку суду, наявні підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то визначити розмір застави.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що стороною обвинувачення не долучено належної кількості матеріалів та не ініційовано виклику та допиту свідків, чим порушено принцип безпосередності дослідження доказів.

Наголошує, що у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу не міститься нових доводів, а лише продубльовані попередні, а прокурором не доведено існування передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків, зокрема:

-переховування від суду обґрунтований виключно тяжкістю можливого покарання;

-знищити, сховати, спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, відсутній, оскільки досудове розслідування вже закінчено, а отже всі докази вже зібрані.

Зазначає, що посилання прокурора на можливість ОСОБА_8 шляхом обману та корупційних зв`язків серед правоохоронних органів створити штучні докази щодо своєї непричетності до вчиненого злочину, є необґрунтованими та незаконними, а використання таких корупційних зав`язків обвинуваченим є неможливим, оскільки інші учасники кримінального провадження наразі теж притягаються до кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу скасувати, скасувати продовжений запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, або змінити на більш м`який, зокрема, домашній арешт, а якщо, на думку суду, наявні підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то - визначити розмір застави.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що стороною обвинувачення не долучено належної кількості матеріалів та не ініційовано виклику та допиту свідків, чим порушено принцип безпосередності дослідження доказів.

Наголошує, що у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу не міститься нових доводів, а лише продубльовані попередні, а прокурором не доведено існування передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків, зокрема:

-переховування від суду обґрунтований виключно тяжкістю можливого покарання;

-знищити, сховати, спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, відсутній, оскільки досудове розслідування вже закінчено, а отже всі докази вже зібрані.

Зазначає, що посилання прокурора на можливість ОСОБА_7 шляхом обману та корупційних зв`язків серед правоохоронних органів створити штучні докази щодо своєї непричетності до вчиненого злочину, є необґрунтованими та незаконними, а використання таких корупційних зав`язків обвинуваченим є неможливим, оскільки інші учасники кримінального провадження наразі теж притягаються до кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу скасувати, скасувати продовжений запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, або змінити на більш м`який, зокрема, домашній арешт, а якщо, на думку суду, наявні підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то - визначити розмір застави.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що стороною обвинувачення не долучено належної кількості матеріалів та не ініційовано виклику та допиту свідків, чим порушено принцип безпосередності дослідження доказів.

Наголошує, що у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу не міститься нових доводів, а лише продубльовані попередні, а прокурором не доведено існування передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків, зокрема:

-переховування від суду обґрунтований виключно тяжкістю можливого покарання;

-знищити, сховати, спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, відсутній, оскільки досудове розслідування вже закінчено, а отже всі докази вже зібрані;

-перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки посилання сторони обвинувачення на наявність у обвинуваченої родинних зв`язків з діючим працівником НПУ ОСОБА_7 є припущення сторони обвинувачення про ймовірну наявність у іншої особи корупційних зав`язків, які вона може гіпотетично використати для здійснення спроб перешкоджання кримінальному провадженню.

Позиції учасників апеляційного провадження

Захисник та прокурор, будучи належно повідомленими про дату, час та місце судового засідання, не з`явились, клопотання про відкладення судового засідання не надали.

Обвинувачені, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце судового засідання, заяв чи клопотань про особисту участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не надали.

Тому апеляційний розгляд проведено за їх відсутності.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ф цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.178 КПК України, При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у и цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів можуть вдатись до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.383 КК України, за який останньому може бути призначено покарання до 5 років позбавлення волі, у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.4 ст.28 ч.2 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.28 ч.3 ст.368, ч.4 ст.28 ч.3 ст.368, ч.3 ст.368 КК України, за які може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна та особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.255 та ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, за які може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 13 років з конфіскацією майна.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.1 ст.263, ч.4 ст.28 ч.2 ст.307, ч.3 ст.28 ч.3 ст.368, ч.4 ст.28 ч.3 ст.368, ч.3 ст.368 КК України, за які може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна та особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.255 та ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, за які може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 13 років з конфіскацією майна.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.255 та ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, за які останній може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна та у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.28, ч.2 ст.307 КК України, за який останній може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину в сфері обігу наркотичних засобів в складі організованої групи, до складу якої входили діючі працівники поліції, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується у створенні організованої групи, до складу якої входили діючі працівники поліції, з метою вимагання грошових коштів від наркозалежних осіб, вчиненні службових злочинів, умисних корисливих кримінальних правопорушень, проти життя особи, у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, а також у вчиненні кримінальних правопорушень проти громадської безпеки в складі організованої групи, , на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні службових злочинів, умисних корисливих кримінальних правопорушень, проти життя особи, у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, а також у вчиненні кримінальних правопорушень проти громадської безпеки в складі організованої групи, до складу якої входили діючі працівники поліції, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Судом першої інстанції при встановленні наявності ризиків, враховано характер вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, їх тривалість та особу обвинувачених.

Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_6 має родинні зв`язки з ОСОБА_7 , який також є обвинуваченим в даному кримінальному провадженні, а вчинення нею кримінальних правопорушень в злочинній співучасті з працівниками Національної поліції України в сукупності підтверджує можливість ОСОБА_6 вчиняти дії, направленні на перешкоджання кримінальному провадженню, тобто судом першої інстанції обґрунтовано встановлено наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризики переховування від суду обвинуваченої ОСОБА_6 та вчинення нею інших кримінальних правопорушень чи продовження правопорушень, в яких вона обвинувачується, додатково підтверджується тим, що остання не має постійного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків.

Судом першої інстанції враховано службові становища обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які вони займали під час вчинення інкримінованих їм злочинів.

Ризики переховування від суду обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також вчинення ними інших кримінальних правопорушень чи продовження правопорушень, в яких вони обвинувачуються, додатково підтверджується тим, що обвинувачені не мають постійних джерел доходів та міцних соціальних зв`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо навності в даному кримінальному провадженні ризику незаконного впливу на потерпілих або свідків збоку обвинувачених з метою зміни їх показань, який підтверджується тим, що останні можуть бути допитані під час судового розгляду.

Наявність ризику знищення або спотворення речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень підтверджується тим фактом, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 працювали в поліції та обізнані про методи та способи здійснення досудового розслідування, можуть використовувати службові навички та зв`язки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність в даному кримінальному провадженні обґрунтованих ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, не зможе забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на можливість визначення обвинуваченим застави, є необґрунтованими.

Відповідно до п.4 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2025 рокущодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: