Справа №591/3121/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/325/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,

представника цивільного відповідача ТОВ «МХП-Урожайна країна» - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підставки, Липоводолинського району, Сумської області, громадянина України, працюючого агрономом ТОВ Агрофірма «Добробут», одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 , в якій, останній не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2024 року скасувати в частині цивільного позову та постановити новий вирок, яким задовольнити позовні вимоги потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в повному обсязі.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання за цим законом у виді 03 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно зі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 01 рік та відповідно до ст.76 КК України покладено на нього наступні обов`язки: 1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 2) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 3) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Провадження у справі за цивільними позовами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в частині їх вимог до ОСОБА_7 про стягнення з останнього на їх користь матеріальної та моральної шкоди - закрито у зв`язку з відмовою позивачів від позову.

У задоволенні позовів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в частині їх вимог до ТОВ «Урожайна країна» та ТОВ Агрофірми «Низи» - відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Сумської обласної державної адміністрації, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Сумської обласної державної адміністрації кошти в розмірі 79 554 грн. 01 коп. на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 8541 грн. 22 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, про те що відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Оскільки ОСОБА_7 скоїв дорожньо-транспортну пригоду під час прямування на роботу, та враховуючи практику Європейського суду справедливості, застосування зазначеної статті ЦК України є релевантним до спірних правовідносин та стягнення шкоди зі роботодавця обвинуваченого ОСОБА_7 .

Примирення обвинуваченого із потерпілими не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, до інших відповідачів.

Окрім цього, звернення потерпілих до страхової компанії є їхнім правом, а не обов`язком та позбавляє солідарних боржників право заявити регресні вимоги.

Представник цивільного відповідача ТОВ «МХП Урожайна країна» - адвокат ОСОБА_10 подала заперечення на апеляційну скаргу, відповідно якої просить вирок Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Так, ОСОБА_7 скоїв дорожньо-транспортну пригоду саме під час прямування на роботу, а посилання апелянта на рішення Європейського суду є невірним, оскільки обвинувачений мав постійний офіс у ТОВ Агрофірми «Низи».

Окрім цього, ОСОБА_7 повністю відшкодував завдані збитки потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що підтверджено заявами останніми від 15 листопада 2024 року. Цивільними позивачами не доведено, що спільними діями або бездіяльністю обвинуваченого, ТОВ «МХП Урожайна країна», ТОВ Агрофірма «Низи» було завдано шкоди, які мають нести солідарну відповідальність перед потерпілими.

Не звернення позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до Страхової компанії є підставою для відмови у задоволенні цивільних позовних вимог.

Згідно з вироком, 21 листопада 2017 року о 07 год. 15 хв. ОСОБА_7 , керуючи службовим автомобілем ТОВ Агрофірма «Низи», марки «ВАЗ 212140», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці Харківській у напрямку до ПАТ «Сумихімпром» в м. Суми. Під час руху по вул. Харківській, в районі зупинки громадського транспорту «ЗМК», ОСОБА_7 порушив п.п. 2.3«б», 12.1, 12.4, 11.3, 14.2«в» Правил дорожнього руху України, а саме: знехтував безпекою дорожнього руху, при виїзді на зустрічну смугу руху для виконання маневру обгону не впевнився в безпечності виконуваного маневру, не надав перевагу транспортним засобам, що рухалися у зустрічному напрямку, не врахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття та відповідно не обрав безпечної швидкості руху, в результаті чого втратив контроль над керованим автомобілем, що призвело до зіткненням із автомобілем «ВАЗ 21051», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному напрямку.

У наслідок дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «ВАЗ-21051» ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у виді сполученої травми органів грудної клітки, головного мозку, органів тазу. ЗЧМТ. Забою головного мозку (клінічно). ЗТГК. Перелому 1-3 ребер справа. Перелому тіла грудини. Двобічного малого гідротораксу. Забою легень з обох сторін. Уламкового перелому кісток тазу. Травматичної екстракції 1,2,3 зубів справа та 1,2 зубів зліва на верхній щелепі, які кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, так як тілесні ушкодження в ділянці грудної клітки були небезпечними для життя потерпілого в момент їх заподіяння.

Крім того, пасажир автомобіля «ВАЗ-21051» ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у виді поєднаної краніоскелетної травми. ЗЧМТ. Струсу головного мозку. Закритого перелому вертлугової западини зліва без зміщення. Закритого перелому дистального метадіафізу кісток лівого передпліччя зі зміщенням, які кваліфікуються, як середньої тяжкості тілесні ушкодження, так як не були небезпечними для життя потерпілого в момент їх заподіяння.

Допущені водієм ОСОБА_7 порушення пунктів 12.1, 11.3, 14.2 «в» ПДР України, знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною подією та наслідками, що настали.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли потерпілим тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскарженого судового рішення, доводи представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 , який вимоги поданої апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, обвинуваченого ОСОБА_7 із захисником ОСОБА_8 , які покладалися на розсуд суду, представника відповідача ТОВ «Урожайна країна» - ОСОБА_10 котра вимоги апеляційної скарги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, прокурора ОСОБА_6 , яка також вважала вимоги апеляційної скарги необґрунтованими, а вирок суду законним, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги представника потерпілих, які зводяться до твердження про неправильне вирішення цивільного спору в частині стягнення матеріальної і моральної шкоди, визначення цивільно-правової відповідальності, апеляційний суд доходить висновку про не дотримання судом першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону України.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, правильно кваліфікував дії обвинуваченого і такі висновки суду першої інстанції не оскаржуються в апеляційній скарзі, а тому не перевіряються апеляційним судом відповідно до ст. 404 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частинами 1, 5 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Як передбачено в ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, до складу реальних збитків як одного з елементів майнової шкоди входять втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При цьому, згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У ході вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було заподіяно матеріальну та моральну шкоду. З метою відшкодування цієї шкоди потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 звернулися до ОСОБА_7 , ТОВ «Урожайна країна», ТОВ Агрофіра «Низи» із цивільним позовом в межах кримінального провадження.

На час дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність ТОВ «Урожайна країна» була застрахована в ПрАТ «Страхова Компанія «Провідна», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно із полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, у разі настання страхового випадку, страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування. Зокрема за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого у сумі 200 000 грн. та його майну - 100 000 грн.

Тобто, з урахуванням наявності договору страхування, відповідальність у певних межах була покладена як на особу, яка застрахувала свою відповідальність, так і на страхову компанію.

Згідно зі ст. 22 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З моменту укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961- IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Проте, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції не було залучено до розгляду поданих потерпілими цивільних позовів страхову компанію як співвідповідача.

Оскільки позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів (не пред`явлено до страховика), цивільний позов розглянуто без залучення в якості співвідповідача страхової компанії, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості прийняти рішення по суті заявлених вимог, в частині розміру стягнення матеріальної і моральної шкоди, про що просить апелянт.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто вказаною нормою визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Як уже було зазначено, суд першої інстанції встановив, що на час дорожньо-транспортної пригоди, законним володільцем автомобіля «ВАЗ 212140», номерний знак НОМЕР_1 року було саме ТОВ «Урожайна країна». При цьому, 21 листопада 2017 року близько 07 год. 15 хв. ОСОБА_7 рухався на службовому автомобілі перебуваючи у трудових відносинах ТОВ Агрофіра «Низи».

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Проте суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовів потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до ТОВ «Урожайна країна», ТОВ Агрофірма «Низи», не надав належну оцінку вказаними нормам чинного законодавства.

Не дослідивши належним чином спірні деліктні правовідносини, суд першої інстанції не надав оцінки їх характеру, дійсному обсягу відповідальності ТОВ «Урожайна країна», ТОВ Агрофірми «Низи», та не навів належного обґрунтування прийнятого рішення у цій частині з урахуванням фактичних обставин справи та положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на допущені порушення, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до ОСОБА_7 , ТОВ «Урожайна країна», ТОВ Агрофірма «Низи».

З огляду на положення ч. 3 ст. 404 КПК України допущена судом першої інстанції істотна неповнота судового розгляду не може бути усунута у межах апеляційного провадження, а отже апеляційний суд позбавлений можливості постановити рішення по суті апеляційної скарги.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, під час якого необхідно усунути зазначені недоліки та прийняти законне і обґрунтоване судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 410, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2024 року відносно ОСОБА_7 , в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до ОСОБА_7 , ТОВ «Урожайна країна», ТОВ Агрофірма «Низи» - скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4