Справа № 758/4280/25 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4325/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 28 березня 2025 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 22.02.2025, виник протиправний умисел спрямований на придбання та подальше зберігання психотропної речовини, обіг якої обмежено - Амфетамін для власного вживання, без мети збуту.

Реалізуючи свій протиправний умисел, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, ОСОБА_7 незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін для власного вживання, без мети збуту, яку розпочав незаконно зберігати при собі до 22.02.2025.

В подальшому, 22.02.2025 о 16:50 год за адресою: м. Київ, вул. Щекавицька, 44, працівниками поліції зупинено ОСОБА_7 , у якого в цей ж день в період часу з 18:53 год по 19:16 год, під час проведення особистого обшуку, виявлено та вилучено прозорий поліетиленовий пакет з кристалоподібною речовиною, білого кольору, а саме психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, масою-1,355г.

Амфетамін, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів» «Список № 2 Психотропні речовини, обіг яких обмежено» в «Таблиці ІІ» є психотропною речовиною.

Згідно наказу № 634 від 29.07.2010 року Міністерства охорони здоров`я України, „Про внесення змін до наказу МОЗ від 01.08.2000 № 188" встановлено що до 0,15 г. амфетаміну, є невеликим розміром, від 1,5 до 15,0 г., є великим розміром, 15,0 і більше, є особливо великим розміром.

Таким чином, суд визнає доведеним обвинувачення ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 28 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік.

На підставі п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Попередження вживання психоактивних речовин».

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки ОСОБА_7 на облік уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання - залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта, а саме: 3183 грн. 60 коп.

Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок та замінити призначене покарання у вигляді одного року пробаційного нагляду на штраф у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн.).

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що усі документи, які підписував ОСОБА_7 у поліції, були отримані під тиском та погрозами з боку працівників правоохоронних органів. Йому погрожували фізичною розправою та іншими санкціями, якщо він не підпише документи, що містять визнання вини.

Також ОСОБА_7 звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів справи, кількість наркотичних засобів (марихуани) становить 1,355 г, що є малозначною кількістю (до 5 г, відповідно до Наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000). Згідно ст. 11 ККУ, діяння, яке не становить великої суспільної небезпеки, може бути визнано малозначним, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності. Проте, місцевий суд не врахував цю обставину, що є порушенням принципів справедливості.

Також, на думку апелянта, призначене покарання у вигляді одного року пробаційного нагляду є надмірно суворим, враховуючи малозначність діяння та соціальну ситуацію обвинуваченого. ОСОБА_7 працює і пробаційний нагляд створює для нього значні труднощі у повсякденному житті та виконанні трудових обов`язків.

Крім того, ч. 1 ст. 309 ККУ передбачає альтернативне покарання у вигляді штрафу (від 1 000 до 3 000 НМДГ). Відповідно до ст. 69 КК суд може призначити більш м`яке покарання, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого.

До того ж, працівники поліції, які проводили слідчі дії у справі ОСОБА_7 , мають історію протиправних дій щодо нього.

У 2018 році обвинувачений подав скаргу до Служби Безпеки України на незаконні дії працівників Подільського УП ГУНП у м. Києві, включаючи незаконні обшуки, крадіжку майна, фізичне насильство та примушування до дачі неправдивих показань.

Протягом останніх п`яти років ОСОБА_7 зазнавав систематичного тиску: близько 5 обшуків з невідомими свідками, спроби підставити його через особу (дівчину), яка співпрацює з поліцейськими, та примушування інших осіб підкидати обвинуваченому заборонені предмети.

Крім того, у день затримання у 2025 році ОСОБА_7 затримали двічі: один раз із судовим розглядом, інший - із накладенням штрафу, що може свідчити про незаконне повторне затримання без нових підстав.

Відтак, апелянт вважає, що ці дії є помстою за його скаргу 2018 року та спрямовані на незаконне притягнення обвинуваченого до відповідальності.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 , належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної не з`явився, будь-яких клопотань не подавав.

За таких обставин, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, з метою дотримання розумних строків розгляду, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції були виконані належним чином.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що до обвинувального акту прокурором було долучено письмову заяву підозрюваного ОСОБА_7 , яка складена за участі захисника ОСОБА_8 , в якій ОСОБА_7 зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального проступку він беззаперечно визнає, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами.

Крім того, у вказаній заяві підозрюваний зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Також, у цій заяві захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Таким чином, встановивши добровільність позиції обвинуваченого, який беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, не оспорював та погодився з встановленими досудовим розслідуванням обставинами, надав згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності у спрощеному провадженні та підтвердив роз`яснення йому та зрозумілість особливостей апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції за результатами спрощеного провадження, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 381, 382 КПК України розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні у відсутність учасників судового провадження, за встановленими органом досудового розслідування обставинами, які не оспорювались учасниками судового провадження.

За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він не був належним чином повідомленим про судове засідання, а судова повістка йому не надсилалась, що є порушенням права на захист, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів критично ставиться до доводів обвинуваченого про те, що усі документи, які він підписував у поліції, були отримані під тиском та погрозами з боку працівників правоохоронних органів, йому погрожували фізичною розправою та іншими санкціями, якщо він не підпише документи, що містять визнання вини, оскільки будь-яких даних на підтвердження вказаних обставин матеріали кримінального провадження не містять та обвинуваченим надано не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 був забезпечений захисниками безоплатної вторинної правової допомоги, а саме адвокатами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відтак, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються встановленими органом досудового розслідування обставинами, які досліджувались у спрощеному провадженні, а тому згідно із ч. 1 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

З приводу доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції при призначенні покарання повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, зокрема, його вік, матеріалий та сімейний стан, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не пееребуває, за місцем постійного проживання характеризується посередньо, офіційно не працює, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, обставиною, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав і врахував, щире каяття обвинуваченого.

Врахувавши сукупність вище наведених обставин, принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу або виправних робі, оскільки обвинувачений офіційно не працює, а суд не володіє відомостями про наявність у нього майна. Водночас, суд також не знайшов підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання у виді обмеження волі, пов`язаного із триманням особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

На підставі наведеного, врахувавши індивідуальні особливості вчиненого обвинуваченим діяння, тривалість протиправної поведінки та її наслідків, а також відомості, які характеризують обвинуваченого, зокрема його вік та відсутність у нього офіційного заробітку, а також те, що він вчинив кримінальне правопорушення вперше, суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засуджених і попередження нових злочинів, а встановлений іспитовий строк буде необхідним контролем за поведінкою ОСОБА_7 з боку уповноваженого органу пробації.

Твердження апелянта про те, що він працює і пробаційний нагляд створює для нього значні труднощі у повсякденному житті та виконанні трудових обов`язків, не є безумовною підставою для призначення йому покарання у виді штрафу, оскільки при призначені покарання враховуються всі обставини, передбачені статтею 65 КК України, які у своїй сукупності дають підстави стверджувати те, що саме покарання у вигляді пробаційного нагляду буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, матеріали кримінального провадження не місять будь-яких відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_7 працює та/або має постійне місце роботи. Будь-яких даних на підтвердження даних обставин апелянтом долучено не було.

З врахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання дотримався вимог кримінального закону, врахував всі, передбачені ним обставини у їх сукупності, і підстав призначення покарання у виді штрафу, як про це ставить питання обвинувачений, колегія суддів не вбачає.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування вироку апелянтом до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень кримінально-процесуального законодавства, які б ставили під сумнів правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 28 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4