22.01.26 Справа №469/40/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року селище Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в селище Березанка копотання Прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою у кримінального провадження №0002021 від 14.08.2024 року за ч.5 ст.407 КК України за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 уродженця м.Одеса, одруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді санітара лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор (в режимі відео конференції) - ОСОБА_5 ,

обвинувачений (в режимі відео конференції) - ОСОБА_4 ,

захисник - ОСОБА_6 ,

встановив:

До Березанського районного суду Миколаївської області 16 січня 2026 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002021 від 14.08.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

У підготовче судове засіданні Прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 було подано клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Зміст клопотання прокурора

Прокурор просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа

Заявлене клопотання прокурор обґрунтував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність

ОСОБА_4 обвинувачується:

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 10.06.2024 року о 05 год. 00 хв., діючи умисно, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді санітара лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_2 , з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст.ст.9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.1, 3 ч.2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив, тривалістю понад три доби, місце служби підрозділ військової частини НОМЕР_2 у місті його тимчасової дислокації, АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза його межами, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби, по 16 год. 40 хв. 19.06.2024 року.

Крім того, солдат ОСОБА_4 28.08.2024 року о 08 год. 00 хв., діючи умисно, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді санітара лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_2 , з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив, тривалістю понад три доби, місце служби підрозділ військової частини НОМЕР_2 у місті його тимчасової дислокації, АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза його межами, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби, по 24.11.2025 року.

Посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини

Прокурор посилається на існування таких ризиків:

- ризик переховування обвинуваченого від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України) оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, останній може переховуватись від суду з метою уникнення покарання. Крім того, обвинувачений може змінити місце фактичного проживання, перетнути державний кордон поза пунктами пропуску, виїхати на тимчасово окуповану територію України та переховуватися від суду.

- ризик незаконного впливу обвинуваченим на свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки обвинувачений обізнаний про свідків у кримінальному провадженні, що у поєднанні з тяжкістю злочину, у якому він обвинувачується, суворості покарання, яке загрожує йому у випадку доведення вини, з метою уникнення встановленої законом відповідальності, є досить високим ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може незаконно впливати на свідків шляхом погроз або застосуванням насильства, з метою відмови або зміни в подальшому ними свідчень, про що, зокрема, свідчать зухвалий спосіб вчинених злочину.

- ризик вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки ОСОБА_4 повторно вчинив тяжке кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, передбачене передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, а тому є підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів

Прокурор вважає, що у зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого судового розгляду кримінального провадження та не забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Крім того, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права особи, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Застосування особистого зобов`язання не забезпечить виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, оскільки він зможе безперешкодно вчиняти інші кримінальні правопорушення або переховуватися від суду.

Застосування домашнього арешту не забезпечить виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, оскільки він зможе безперешкодно вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Інші запобіжні заходи не забезпечать виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, оскільки є неспівмірними із злочином в якому він обвинувачується.

Вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 не перешкоджають його утриманню в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Прокурор вважає, що з урахуванням викладеного, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 є єдиним, виключним і достатнім запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Вищевказані обставини дають стороні обвинувачення достатньо підстав вважати, що обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків та не дасть можливості запобігти вищезазначеним ризикам.

Посилаючись на викладене, прокурор просить задовольнити клопотання.

ІІ. Позиція сторін кримінального провадження.

Прокурор підтримав клопотання, посилаючись на викладені у ньому обставини та ризики.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 просили суд у задовленні клопотання відмовити.

ІІІ. Встановлені судом обставини

Наявність обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення встановлювалась слідчим суддею Інгульського районного суду м.Миколаєва у справі №489/9446/25 (провадження №1-кс/489/883/25) від 24.11.2025 року, однак на даній стадії судового провадження не може бути перевірена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Вказаною ухвалою слідчого судді постановлено застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.01.2026 року включно.

Існування ризиків, на які вказує слідчий, прокурор

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, і санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 за даними обвинувального акту добровільно тривалий час не зявлявся на військову службу, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, суд вважає ризик переховування обвинуваченого від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України) реальним, оскільки усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у випадку визнання його винуватими у майбутньому, обвинувачений може вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду.

Такого висновку суд дійшов з врахуванням позиції Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Разом з тим, враховуючи стадію кримінального провадження та приймаючи до уваги те, що свідки у даному кримінальному провадженні перебувають у військовій частині НОМЕР_2 , виходячи зі змісту обвинувального акта і обставин справи, суд вважає маловірогідною можливість спілкування ОСОБА_4 із зазначеними свідками, а відтак недоведеним ризик незаконного впливу обвинуваченим на свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), а також недоведеною наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів про притягнення обвинуваченого у минулому до кримінальної відповідальності, на підстави яких можливо було б дійти обґрунтованого висновку про існування вказаного ризику.

Крім того, вказаний ризик був встановлений слідчим суддею Інгульського районного суду м.Миколаєва при постановленні Ухвали від 24.11.2025 року у справі №489/9446/25 (провадження №1-кс/489/883/25), який на даний час не зменшився і не перестав існувати.

Виходячи з наявності встановленого судом ризику та інших обставин кримінального провадження, приймаючи до уваги характер кримінальних правопорушень, вчинення яких інкримінується обвинуваченому, особу обвинуваченого, який за даними обвинувального акта після самовільного залишення місця служби на протязі значного періоду часу, а саме, з 10.06.2024 року по 24.11.2025 року добровільно на військову службу не повернувся, суд, враховуючи положення ч.8 ст.176 КПК України за змістом якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, суд дійшов висновку, що не продовження до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Доводи сторони захисту щодо відмови у задоволенні клопотання прокурора суд не враховує при прийнятті рішення по суті клопотання, оскільки такі доводи не аргументовані, не підтверджені будь-якими доказами, і не спростовують встановлені судом обставини, а саме, наявність ризику переховування обвинуваченого від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

В той же час, за приписами ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого та обставини справи суд вважає за можливе у відповідності з положеннями ч.3 ст.183 КПК України визначити обвинуваченому розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Вирішуючи питання щодо розміру застави, який слід визначити обвинуваченому при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою суд, з огляду на ступіть тяжкості злочину, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 та положення п.2 ч.5 ст.182 КПК України згідно яких щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи особу обвинуваченого та обставини справи, вважає, що ОСОБА_4 слід визначити заставу у мінімальних межах вказаної статті кримінально-процесуального закону, а саме у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму, що буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

На підставі викладеного, керуючись ст.177, 178, 183, ст.314-316, ч.3 ст.331, ст.372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання Прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002021 від 14.08.2024 року за ч.5 ст.407, задовольнити.

Продовжити стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», обраний Ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м.Миколаєва у справі №489/9446/25 (провадження №1-кс/489/883/25) від 24.11.2025 року строком на шістдесят діб по 21 березня 2026 року включно.

Строк дії ухвали по 21 березня 2026 року включно.

Одночасно визначити для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків, визначених КПК України, запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок грн. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок UA0016294, банк отримувача ДКС України м.Київ, МФО 820172, код отримувача за , отримувач коштів ТУ ДСА України в Миколаївській області, призначення платежу "Застава на депозитний рахунок ТУ ДСА України від (прізвище, ім`я, по батькові - повністю) згідно з ухвалою від (дата) по справі (номер справи) за кого (прізвище, ім`я, по батькові обвинуваченого - повністю).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі оригінал документа з відміткою банку, що підтверджує внесення коштів на депозитний рахунок, має бути наданий службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити письмово прокурора та Березанський районний суд Миколаївської області.

З моменту звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, та зобов`язаний протягом двох місяців з дня постановлення цієї ухвали виконувати такі обов`язки:

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати за кожною вимогою до прокурора, або суду;

У разі невиконання вказаних обов`язків застава звертається в дохід держави, а суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та надіслати начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор.

Повний текст ухвали складено 22 січня 2026 року.

Суддя: