УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року

м. Київ

справа № 757/25265/25-к

провадження № 51 - 253 ск 26

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду

Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора про встановлення порядку зберігання речових доказів шляхом визначення порядку виконання ухвали про арешт майна шляхом передачі Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, у кримінальному провадженні №0000991 від 15 червня 2023 року, та ухвалено передати майно.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 рокуна підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на вищезазначену ухвалу, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 порушує питання про перевірку вищезазначеного судового рішення у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що зазначеною статтею Конституції України гарантується право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, виходячи з чого КПК визначає, в яких випадках і які саме рішення підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження окремих судових рішень, якими не завершується розгляд кримінального провадження по суті, має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції, та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним. Воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (пункт 41 рішення у справі «Абрамова проти України» від 18 грудня 2018 року, заява № 41988/08; пункт 78 рішення у справі «ZUBAC v. CROATIA» від 05квітня 2018 року, заява № 40160/12 та інші).

Такі обмеження права на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування встановлені законодавцем у статтях 309, 392 КПК.

Згідно положеннями ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 392 КПК передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано параграфом 2 глави 26 КПК.

Перелік ухвал слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, передбачений ч. 3 ст. 307, частинами 1, 2 ст. 309 КПК.

Так, за приписами ч. 3 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Скарги на інші ухвали слідчого судді, відповідно до положень ч. 3 ст. 309 КПК, оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора про встановлення порядку зберігання речових доказів шляхом визначення порядку виконання ухвали про арешт майна шляхом передачі Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, у кримінальному провадженні №0000991 від 15 червня 2023 року, та ухвалено передати майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Суддя Київського апеляційного суду, перевіривши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399 КПК, дійшла висновку про те, що зазначена ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, в зв`язку з чим на підставі вказаних вимог закону постановила ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Посилання адвоката в касаційній скарзі на загальні засади кримінального провадження не спростовують законність рішення цього судді апеляційного суду.

Закріплені в кримінальному процесуальному законі загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК, загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, застосовуються у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження.

Водночас, вказане рішення слідчого судді про передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, речових доказів у кримінальному провадженні №0000991 від 15 червня 2023 року, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження, збереження їхньої економічної вартості, майно, власником якого є ОСОБА_5 врегульовано положеннями кримінального процесуального законодавства.

Також апеляційним судом слушно зазначено, що згідно з висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 758/16546/18 (провадження № 51-620 кмо 19), ухвала слідчого судді про визначення порядку зберігання речових доказів у кримінальному провадженні шляхом передачі в управління Національному агентству майна, яке є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні й на яке накладено арешт, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає відповідно до вимог ст. 309 КПК.

З огляду на викладене порушень положень ст. 129 Конституції України та загальних засад кримінального провадження визначених у ст. 7 КПК, про що зазначає адвокат у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції у цьому випадку не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду, скаржником у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, за результатом перевірки доводів касаційної скарги адвоката ОСОБА_4 , суд касаційної інстанції не встановив підстав, які би свідчили про наявність підстав для її задоволення.

Керуючись частинами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6