Провадження № 1-кс/201/4654/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року м. Дніпро

Слідча суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , осіб, які звернулись із заявою про особисту поруку, ОСОБА_8 , народного депутата України ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях майора юстиції ОСОБА_10 , погодженого заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Донецької обласної прокуратури ОСОБА_11 , у кримінальному провадженні № 000089, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 вересня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Поросозеро Суоярвського району Карельської АРСР, позбавленого громадянства України Указом Президента України № 898/2022 від 28 грудня 2022 року, маючого освіту духовної семінарії, митрополита Святогірського, вікарія блаженного митрополита Онуфрія Київського та всієї України, який має хронічні хвороби, неодруженого, неповнолітніх дітей не маючого, раніше не судимого, зареєстрованого на території Свято-Успенської Святогірської лаври за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий виклад поданого клопотання.

У провадженні слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях перебуває кримінальне провадження № 0000889 від 11 вересня 2025 року за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

Враховуючи обґрунтованість підозри і наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий за погодженням з прокурором 30 жовтня 2025 року звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках строку досудового розслідування, без визначення розміру застави в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4).

Короткий виклад позицій учасників.

Прокурор підтримав клопотання з підстав, зазначених у ньому, просив задовольнити, зауваживши, що підозра та ризики, передбачені ст.. 177 КПК України, обґрунтовані, підтверджуються зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема, матеріалами, зібраними оперативним підрозділом, що відповідно до ч. 2 ст. 99 КПК України є доказом; протоколом огляду від 13 вересня 2025 року; висновком експерта № 14403 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи; протоколом огляду від 09 жовтня 2025 року. Ураховуючи розташування місця реєстрації підозрюваного в небезпечній близькості від бойових дій, наявний ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Перебуваючи на волі, підозрюваний може попросити знайомих видалити з інтернету докази вчинення ним кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України). Наголосив, що у справі призначена фонетична експертиза, яка наразі не проведена, тож підозрюваний може впливати на експертів (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Крім того, ОСОБА_7 матиме змогу спілкуватись з іншими особами, які ще не встановлені органом досудового розслідування та не допитані у якості свідків (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України). З огляду на те, що підозрюваний є досить медійною особою, проводячи богослужіння, він може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення або вчинити нове (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). Тож інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Прокурор заперечував проти визначення застави та передачі підозрюваного на поруки, оскільки народні депутати України мають право виїзду за кордон у службових відрядженнях, що унеможливить виконання ними взятих на себе обов`язків. Також прокурор вважав, що скарга захисників на незаконне затримання підозрюваного не підлягає задоволенню, як необґрунтована. Щодо заявлених захисниками клопотань про визнання ряду доказів, долучених слідчим до клопотання, недопустимими та неналежними, прокурор просив відмовити, так само як і у внесенні відомостей до ЄРДР.

Підозрюваний ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечив, зазначив, що не вважає себе винним, оскільки не поширював інформацію про розташування ЗСУ чи інших військових формувань. Повідомив, що він вважає себе досі громадянином України, якого незаконно позбавив громадянства Президент України своїм Указом, який наразі оскаржується у Верховному Суді, розгляд справи триває. Зауважив, що півтора роки утримувався під вартою у іншому кримінальному провадженні, але як тільки апеляційна інстанція визначила альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, яку за нього внесли 20 осіб, правоохоронні органи почали розслідування у даному кримінальному провадженні і 28 жовтня 2025 року при виході з приміщення ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» в тамбурі його знову затримали, що на його думку абсолютно незаконно і свідчить про бажання органів досудового розслідування вчиняти таким чином на нього тиск. До приміщення СБУ його доставляли 20 осіб наче він міг чинити активний спротив, хоча за віком і станом здоров`я фізично на це не здатен. Наголошував, що ті висловлювання, за які його намагаються притягнути до кримінальної відповідальності не свідчать про заперечення ним збройної агресії РФ, за такою логікою до кримінальної відповідальності слід притягнути і більшість дикторів телебачення. Крім того, просив врахувати, що до його затримання у попередньому кримінальному провадженні він мав безліч можливостей зникнути, але не скористався ними, бо має відповідальність перед своєю паствою, церква від нього не відмовилась, люди підтримують, тож він не може їх підвести, неодноразово йому пропонували підписати заяву на обмін, але на це він також не може погодитись, бо бажає залишитись в Україні зі своїми браттями та сестрами. Підозрюваний підтримав заяви десятьох народних депутатів України та військовослужбовця, які висловили бажання взяти його на поруки. Наголошував, що має незадовільний стан здоров`я, тільки під час розгляду цього клопотання йому двічі надавалась швидка медична допомога, але його проблеми зі здоров`ям набагато серйозніші, він потребує оперативного лікування, яке може бути надане лише в м. Київ, де йому надають можливість проживати в Свято-Успенській Києво-Печерській Лаврі.

Захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 категорично заперечували проти задоволення клопотання, наголошували, що воно є необґрунтованим, невмотивованим, незаконним, свавільним, таким, що не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, а тому - таким, що задоволенню не підлягає, наголосили на наявності необґрунтованої підозри і на недоведеності заявлених прокурором ризиків, зауважили, що у випадку, якщо слідча суддя прийде до переконання про задоволення клопотання і застосує ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то просили визначити йому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, також підтримали заяви про передачу підозрюваного на поруку народних депутатів України та ОСОБА_8 . Крім того, захисники під час розгляду клопотання звернулись до слідчої судді із заявою про незаконне затримання ОСОБА_7 в порядку ст.. 206 КПК України, наголошуючи, що на вимогу сторони захисту під час затримання слідчим було надано як доказ ухилення підозрюваного лише лист ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» від 27 жовтня 2025 року щодо надходження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року про скасування ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2025 року та визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 1 514 000 грн. Тож повторне затримання ОСОБА_7 є фактично незгодою органу досудового розслідування зі звільненням підозрюваного з-під варти у зв`язку із внесенням застави. Жодних доказів, що підозрюваний збирався та може переховуватись від органів досудового розслідування та суду стороною обвинувачення не надано. Жоден ризик з тих, на які посилається прокурор, необґрунтований та недоведений. Ніякої можливості підозрюваний немає переховуватись, бо в нього відсутній паспорт, він не зможе впливати на свідків, оскільки вони відсутні, знищити аудіо записи чи вплинути на експертів це теж лише припущення сторони обвинувачення. Крім того, підозрюваний не має змоги повернутися до ОСОБА_12 , оскільки це небезпечно, тож стороною захисту надана слідчій судді довідка Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври про надання ОСОБА_7 місця проживання в келії/покоях за адресою: АДРЕСА_2 . Тримання під вартою ОСОБА_7 створює реальну загрозу його життю, оскільки в умовах установи виконання покарань неможливо надати йому належну медичну допомогу. Крім того, захисники під час розгляду клопотання просили визнати ряд доказів, долучених до клопотання стороною обвинувачення, неналежними та недопустимим доказами, долученими стороною обвинувачення до клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також просили слідчу суддю зобов`язати правоохоронні органи внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно слідчого ОСОБА_10 та осіб, які надавали відповіді на запити слідчого, оскільки в їх діях вбачаються ознаки службових кримінальних правопорушень.

Особи, які звернулись із заявою про особисту поруку, ОСОБА_8 та народний депутат України ОСОБА_9 , яким було роз`яснено умови взяття на поруки, права та обов`язки поручителя та можливі наслідки при порушені взятих на себе зобов`язань, підтвердили бажання взяти підозрюваного на поруки та висловили позитивні характеристики щодо його особи, зауваживши, що давно знайомі з підозрюваним, знають яка він поважна, благочестива людина, що всі звинувачення проти нього є безпідставними та необґрунтованими, наявні всі ознаки його переслідування з боку правоохоронних органів, проте, всі православні підтримують його, з-за кордону надходять листи з підтримкою митрополита. Народний депутат ОСОБА_9 зазначила, що активно намагається допомогти підозрюваному отримати належну медичну допомогу, оскільки він дуже погано себе почуває і потребує термінового оперативного лікування, зокрема знайдено медичний заклад в місті Києві, який готовий здійснити оперативне втручання. Наголошували, що мають змогу забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, які покладе на нього слідчий суддя при передачі на поруку. ОСОБА_8 зазначав, що він, як ветеран війни, може відрізнити зрадника, проте впевнений, що підозрюваний є патріотом і служить виключно народові України, переховуватись не бажає.

Народні депутати України ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які 03 листопада 2025 року звернулись до слідчої судді із заявами про передачу підозрюваного на поруку, до судового засідання не з`явились.

Встановлені слідчою суддею обставини.

Вислухавши учасників судового процесу, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідча суддя приходить до наступних висновків.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно із Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_22 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV) від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил РФ на територію України.

На виконання вказаного наказу, 24 лютого 2022 року військовослужбовці збройних сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське та оборонне значення, здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який діє і на теперішній час.

Усвідомлюючи факт збройної агресії Російської Федерації проти України, будучи лояльно налаштованим до держави-агресора, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи з ідеологічним мотивом, 18 травня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території Свято-Успенської Святогірської лаври, розташованої за адресою: Донецька область, м. Святогірськ, вул. Зарічна, 3, розуміючи протиправність своїх дій, під час виголошення проповіді, публічно, у присутності священнослужителів та парафіян, висловився про обстріли храму в с. Богородичне Донецької області та соборного храму в м. Святогірську Донецької області, про знищення храму великомученика Георгія Побідоносця в с. Долина Донецької області, обстріли Успенської Ніколо-Василівської обителі («обитель Зосими») в с. Нікольське Волноваського району Донецької області військовослужбовцями Збройних Сил України, тим самим висловив інформацію щодо заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, усвідомлюючи факт збройної агресії Російської Федерації проти України, будучи лояльно налаштованим до держави-агресора, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи з ідеологічним мотивом, 03 червня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території Свято-Успенської Святогірської лаври, розташованої за адресою: Донецька область, м. Святогірськ, вул. Зарічна, 3, розуміючи протиправність своїх дій, під час заупокійного богослужіння, публічно, у присутності священнослужителів та парафіян, висловився про те, що 01 червня 2022 року священнослужителі та монахиня загинули в результаті обстрілу військовослужбовцями Збройних Сил України приміщень Свято-Успенської Святогірської лаври, тим самим повторно висловив інформацію щодо заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України; а також у запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, вчиненій повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

10 жовтня 2025 року ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

28 жовтня 2025 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст.ст. 208 КПК України, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», 14310/88, 28 жовтня 1994 року, п. 55).

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка оголосила про підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні такого кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідча суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини та вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, копії яких долучено до матеріалів клопотання, а саме у:

- протоколі огляду від 13 вересня 2025 року, відповідно до якого оглянуто публікацію від 11 вересня 2024 року в телеграм каналі « ОСОБА_23 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 з текстом: «Кто обстреливает православные храмы на Донбассе?» та двома аудіозаписами з назвами: «Служба МитрАрсений» та «Отпевание отца Галактиона» у форматі mp3, які оглянуто та текст зафіксовано в протоколі огляду. Вказані аудіо записи, зафіксовані на диску та надані прокурором, досліджені слідчою суддею під час розгляду клопотання;

- висновку експерта № 14403 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 29 вересня 2025 року, згідно якого у прямій мові ОСОБА_7 , яка зафіксована в аудіо файлах з назвами «Служба МитрАрсений.mp3», «Отпевание отца Галактиона.mp3», текстове відтворення яких надане на дослідження, міститься інформація щодо заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, разом з тим відсутні лінгвістичні ознаки розпалювання національної, релігійної ворожнечі та ненависті;

- протоколі огляду від 09 жовтня 2025 року, відповідно до якого оглянуто відео під назвою : «Слово митр. Арсения перед отпеванием убиенных святогорцев 3.6.22 г.», опубліковане 01 грудня 2022 року в youtube-каналі «Святогорска Лавра».

Вищевказаним спростовуються доводи захисту щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_7 за ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

Так, розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідча суддя, зважаючи, що на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язана на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у слідчої судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчій судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року Європейський суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідча суддя враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисників щодо необґрунтованості підозри, неналежності та недопустимості зібраних у справі доказів, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

За такого, сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів та правильності кваліфікації його дій слідчою суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки вони підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Щодо існування ризиків.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідча суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідча суддя враховує тяжкість покарання, особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, сімейний та майновий стан, та доходить висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчій судді вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється.

Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 436-2 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, належить до тяжких, оскільки санкція передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. Вищевикладене свідчить також про те, що він, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що, на даний час у кримінальному провадженні існують обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, може вчинити дії, спрямовані на знищення доказів, розміщених в мережі Інтернет, з метою недопущення викриття себе, а також з метою перешкоджання органу досудового розслідування у встановленні обставин вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні), з урахуванням відомих підозрюваному обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, підозрюваний може вдатися до вчинення впливу на експертів, яким доручено проведення фонетичної експертизи.

Зазначені вище обставини також свідчать про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином), що може також свідчити про можливість впливу підозрюваного на свідків, які можуть бути встановлені під час досудового розслідування, показання яких під судового розгляду кримінального провадження по суті суд має отримати безпосередньо.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у можливості підозрюваного вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких він підозрюється, підтверджується самим характером вчинення кримінальних правопорушень та особистістю підозрюваного, зокрема тим, що підозрюваний ОСОБА_7 , будучи священнослужителем та медійною особою, продовжуючи проводити релігійні служіння та обряди, може продовжити кримінальні правопорушення або вчинити нові.

Для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені в судовому засіданні, слідча суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи активну роль ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, характер їх вчинення та суспільний інтерес.

Щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчою суддею встановлена обґрунтованість підозри та стороною обвинувачення доведені ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

З огляду на наведене слідча суддя, вважає, що стороною обвинувачення доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам.

За таких обставин, в умовах введеного на території України воєнного стану, до ОСОБА_7 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, слід застосувати найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором доведено, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість підстав для застосування запобіжного заходу, виконуючи функцію суворого судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, перевіривши поєднання ймовірності та наслідків настання несприятливих подій, слідча суддя, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу підозрюваного, приходить до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, слідча суддя вважає, що на даний час з урахуванням, обставин, які інкримінуються ОСОБА_7 відсутні підстави для визначення розміру застави.

Одночасно слідча суддя звертає увагу, що сторона захисту не позбавлена права в подальшому надати слідчому судді чи суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання підозрюваного під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Щодо строку дії запобіжного заходу.

У відповідності до ст. 219 КПК України досудове розслідування може бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

В подальшому згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Під час розгляду даного клопотання встановлено, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України, 10 жовтня 2025 року, отже строк досудового розслідування спливає 10 грудня 2025 року.

При цьому, згідно протоколу затримання від 28 жовтня 2025 року строк затримання підозрюваного закінчився під час розгляду слідчою суддею клопотання про застосування запобіжного заходу 31 жовтня 2025 року о 16 годині 59 хвилин.

За таких обставин, слідча суддя вважає за необхідне визначити строк тримання під вартою підозрюваного з дати постановлення ухвали, тобто з 03 листопада 2025 року, в межах строку досудового розслідування на строк 38 днів, а саме до 10 грудня 2025 року.

Щодо заяв про передачу на поруку.

Що стосується заяв ОСОБА_8 та народного депутата України ОСОБА_9 щодо передачі підозрюваного ОСОБА_7 на поруки, слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Слідча суддя, з урахуванням тяжкості інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, наявних ризиків та ступеня ймовірності їх реалізації, конкретного характеру інкримінованих правопорушень вважає, що контроль за поведінкою підозрюваного шляхом передачі його на поруки є неможливим, оскільки, як вказано вище, такий запобіжний захід не може стати гарантією запобігання ризиків, визначених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, та поручителі об`єктивно не можуть проконтролювати нездійснення підозрюваним особистих зв`язків для впливу на провадження.

При цьому заяви народних депутатів України ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , про передачу підозрюваного на поруку слід залишити без розгляду, оскільки слідча суддя позбавлена можливості встановити дійсність їх волевиявлення та необхідність роз`яснення їм їх обов`язків та наслідків їх недотримання.

Скарги захисників на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України.

Згідно ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

За змістом ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

За ч.2 ст.206 КПК України, яка встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини визначено, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи..

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення свободи особи.

Відповідно до ст. 208, 42 КПК України підозрюваний має права вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до ч. 1 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; 4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 КК України.

Також згідно з п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.

Слідчою суддею встановлено, що в рамках даного кримінального провадження 28 жовтня 2025 року фактично о 16 годині 59 хвилин старшим слідчим в ОВС слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях майором юстиції ОСОБА_10 затримано в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 , про що складено відповідний протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28 жовтня 2025 року. Підставою затримання стало те, що виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину (п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України).

Так, слідча суддя зауважує, що протокол затримання ОСОБА_7 від 28 жовтня 2025 року складений відповідно до вимог КПК України, містить посилання на передбачені законом підстави для затримання особи без ухвали слідчого судді відповідно до положень ст. 615 КПК України. Окрім цього, під час затримання ОСОБА_7 роз`яснювалось, у вчиненні яких кримінальних правопорушень він підозрюється та підстави затримання, відповідно до вимог ч. 4 ст. 208 КПК України, роз`яснені права, передбачені ст. 42 КПК України, про що свідчать підписи підозрюваного на вказаному протоколі, а також повідомлено близьку особу та захисників про його затримання.

Оцінюючи доводи захисників щодо відсутності підстав для затримання підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки ні до протоколу про затримання, ані до клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий не долучив жодних доказів наявності інформації, яка дає підстави вважати, що підозрюваний може втекти з метою ухилення від покарання, окрім інформації ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» від 27 жовтня 2025 року щодо визначення Дніпровським апеляційним судом альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у іншому кримінальному провадженні, слідча суддя зауважує, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 436-2 КК України, за яке законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Окрім цього, як вбачається із повідомлення про підозру, ОСОБА_7 інкримінується заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України.

Відтак, враховуючи тяжкість вчинених злочинів та розмір покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_7 , та беручи до уваги наявність у нього можливості перетнути державний кордон України поза офіційними пунктами пропуску, слідча суддя вважає, що у органу досудового розслідування були обґрунтовані підстави вважати, що можливою є втеча підозрюваного ОСОБА_7 з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги викладені обставини слідча суддя вважає, що затримання ОСОБА_7 відбулось з дотриманням норм кримінального процесуального закону, що підтверджується наявними у клопотанні документами, в той час як захисниками не надано доказів на підтвердження обставин того, що ОСОБА_7 затримано незаконно, а тому скарги захисників на незаконність затримання підозрюваного слід відхилити.

Щодо додержання прав підозрюваного на медичну допомогу відповідно до ст. 206 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному надавалася перша медична допомога, він та його захисники неодноразово зазначали про незадовільний стан його здоров`я, необхідність надання медичного лікування, в тому числі і оперативного втручання.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Так, згідно вимог ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Так, порушення права на медичну допомогу осіб, взятих під варту, необхідно розцінювати не як просте порушення прав людини, а як катування чи нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 206 КПК України вирішення питань щодо забезпечення невідкладного проведення судово-медичного обстеження особи, доручення проведення дослідження фактів, вжиття заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством являється обов`язком слідчого судді якому в судовому засіданні повідомили про застосування до особи насильства під час затримання або тримання під вартою.

Тому, враховуючи, положення ч. 1 ст. 206 КПК України, слідча суддя вважає за необхідне зобов`язати керівництво установи, в якій буде утримуватися підозрюваний під вартою, забезпечити йому проходження медичного обстеження, а в разі необхідності надання невідкладного, належного та достатнього медичного лікування медичними препаратами, згідно призначення лікаря.

Щодо заяв захисників про внесення відомостей до ЄРДР.

При розгляді клопотання про тримання під вартою слідчий суддя керується виключно положеннями Кримінального процесуального кодексу України, зокрема статтями 177-178 та 193-194 КПК України.

Слідчий суддя досліджує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК (наприклад, ризик переховування, знищення доказів, незаконного впливу на свідків, перешкоджання провадженню), а також достатність та обґрунтованість доводів прокурора щодо неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним/обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню.

Заяви про вчинення кримінального правопорушення (в тому числі слідчим, прокурором, суддею чи будь-якою іншою особою) мають бути подані в порядку, передбаченому статтею 214 КПК, і підлягають невідкладному внесенню відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) та початку нового досудового розслідування.

Обставини можливого кримінального правопорушення, вчиненого слідчим, становлять окреме кримінальне провадження і не впливають безпосередньо на обґрунтованість підозри, наявність ризиків та можливість застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного/обвинуваченого в поточному провадженні.

Якщо сторона захисту вважає, що слідчий вчинив кримінальне правопорушення, вона має право подати відповідну заяву до компетентних органів, а також оскаржувати дії та рішення слідчого в порядку глави 26 КПК.

Таким чином, слідча суддя вважає, що при розгляді клопотання про тримання під вартою заяви захисників про кримінальні правопорушення, вчинені слідчим та особами, які надавали відповіді на запит слідчого, не підлягають розгляду по суті.

За таких обставин слідча суддя, всебічно проаналізувавши матеріали клопотання в сукупності із позиціями сторін по його суті, дістається висновку про наявність підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 110, 131-132, 176-178, 183-187, 193-194, 196-197, 205, 206, 369-372, 392-393 КПК України, слідча суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування на строк 38 днів, а саме до 10 грудня 2025 року, без визначення розміру застави.

Взяти підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту в залі суду.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та заяв ОСОБА_8 і народного депутата України ОСОБА_9 про передачу підозрюваного на поруки.

Залишити без розгляду заяви народних депутатів України ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 про особисту поруку.

Відмовити у задоволенні скарг захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в порядку ст. 206 КПК України про незаконне затримання.

Відповідно до положень ст. 206 КПК України зобов`язати керівництво установи, в якій буде утримуватися підозрюваний під вартою, забезпечити йому проходження медичного обстеження, а в разі необхідності надання невідкладного, належного та достатнього медичного лікування медичними препаратами, згідно призначення лікаря.

Про результати проходження медичного обстеження невідкладно повідомити слідчу суддю шляхом надання відповідних документів в строк до 20 листопада 2025 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Повний текст ухвали оголошений 07 листопада 2025 року о 16 годині 00 хвилин.

Слідча суддя ОСОБА_1