Справа №463/6825/25
Провадження №1-кс/463/9032/25
УХВАЛА

про накладення арешту

09 жовтня 2025 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчої СВ Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001140, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 2,3 ст. 27 - ч. 5 ст. 190 КК України,

встановила:

Слідча СВ Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001140, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 2,3 ст. 27 - ч. 5 ст. 190 КК України, про накладення арешту.

В обґрунтування клопотання слідча СВ Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 покликалася на те, що слідчим відділенням Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001140, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 2,3 ст. 27 - ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на отримання прибутку, на засадах анонімності, діючи умисно, із корисливою метою, у період воєнного стану на території України, не пізніше червня 2025 року, розробив схему заволодіння грошовими коштами громадян України, яка полягала у здійсненні телефонних дзвінків до клієнтів АТ КБ «Приватбанк» від імені вигаданих працівників служби безпеки зазначеного банку з приводу наявності підозрілих фінансових операцій на банківських рахунках клієнтів та для збереження грошових коштів пропонувалось перевести такі на підконтрольні «безпечні» рахунки банківської установи.

Зокрема, ОСОБА_5 , розуміючи, що вказана діяльність є протиправною та кримінально караною, яка має високий ступінь суспільної небезпеки, у зв`язку з чим вимагала чітких та узгоджених дій значної кількості людей, не пізніше червня 2025 року створив та очолив організовану групу, до складу якої увійшли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Крім цього, за невстановлених на даний час обставин ОСОБА_5 отримав доступ до клієнтської бази даних банку АТ КБ «Приватбанк» з анкетними даними клієнтів та їх фінансовими мобільними номерами.

03.10.2025 у період часу з 08:55 по 09:28 год. за адресою: м. Львів, вул.І.Рєпіна 6/6 на підставі письмового дозволу гр. ОСОБА_8 в ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено: телефон «Oppo» IMEI: НОМЕР_1 , що упаковується до спецпакету № PSP22803936. Окрім цього було вилучено мобільний телефон «Ксіомі Редмі 13С» з ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , що упаковано в спецпакет PSP 2280937. В подальшому було виявлено і вилучено: .банківську картку № НОМЕР_4 та скрет-картку «Київстар» з номером телефону « НОМЕР_5 », що поміщено до спецпакету: PSP 2280938.

В подальшому, слідчою слідчого відділу Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області прийнято рішення про визнання вказаних матеріальних об`єктів речовими доказами, про що винесено відповідну постанову.

Речі, які було вилучено за результатами проведеного обшуку, є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, матеріальними об`єктами, які містять відомості, які можуть бути використані як докази у даному кримінальному провадженні факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Крім цього, вказані речові докази ймовірно у подальшому будуть використані у даному кримінальному провадженні в якості об`єктів експертних досліджень. Враховуючи вищевикладене, оскільки потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а також, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення, відчуження згаданих речей виникла необхідність у накладені арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

В судове засідання слідча СВ Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_9 не прибули, присутність власника майна не забезпечили, подали клопотання про розгляд клопотання про арешт майна за їх відсутності.

Крім цього, представник особи в якої було вилучено вищезгадане майно ОСОБА_10 додатково повідомлялася про час та місце розгляду клопотання про арешт майна, однак остання на розгляд такого не з`явилася.

Проте неприбуття слідчого, прокурора та власника майна не перешкоджає розгляду клопотання відповідно до ст. 172 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадженняпід час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, слідча суддя дійшла наступних висновків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

В свою чергу, порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з витягу з ЄРДР, 23.06.2025 до ЄРДР за № 0001140 внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 2,3 ст. 27 - ч. 5 ст. 190 КК України /а.с. 5-8/.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на отримання прибутку, на засадах анонімності, діючи умисно, із корисливою метою, у період воєнного стану на території України, не пізніше червня 2025 року, розробив схему заволодіння грошовими коштами громадян України, яка полягала у здійсненні телефонних дзвінків до клієнтів АТ КБ «Приватбанк» від імені вигаданих працівників служби безпеки зазначеного банку з приводу наявності підозрілих фінансових операцій на банківських рахунках клієнтів та для збереження грошових коштів пропонувалось перевести такі на підконтрольні «безпечні» рахунки банківської установи.

Зокрема, ОСОБА_5 , розуміючи, що вказана діяльність є протиправною та кримінально караною, яка має високий ступінь суспільної небезпеки, у зв`язку з чим вимагала чітких та узгоджених дій значної кількості людей, не пізніше червня 2025 року створив та очолив організовану групу, до складу якої увійшли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Крім цього, за невстановлених на даний час обставин ОСОБА_5 отримав доступ до клієнтської бази даних банку АТ КБ «Приватбанк» з анкетними даними клієнтів та їх фінансовими мобільними номерами.

Також слідчою суддею встановлено, що слідчим СВ Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , 03.10.2025 у період часу з 08:55 по 09:28 год. за адресою: м. Львів, вул.І.Рєпіна 6/6 на підставі письмового дозволу гр. ОСОБА_8 в ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено: телефон «Oppo» IMEI: НОМЕР_1 , що упаковується до спецпакету № PSP22803936. Окрім цього було вилучено мобільний телефон «Ксіомі Редмі 13С» з ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , що упаковано в спецпакет PSP 2280937. В подальшому було виявлено і вилучено: банківську картку № НОМЕР_4 та скрет-картку «Київстар» з номером телефону « НОМЕР_5 », що поміщено до спецпакету: PSP 2280938 /а.с. 10-11/.

Відповідно до частини 2 статті 237 Кримінальний процесуальний Кодекс України передбачає, що проведення огляду житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Слідчий, прокурор має право до постановлений ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише: у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину (ч. 3 ст. 233 КПК України); за добровільною згодою особи, яка ними володіє (ч. 1 ст. 233 КПК України).

При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

В силу вимог ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України).

Сукупний аналіз вищезазначених норм кримінального процесуального законодавства вказує на те, що статус тимчасово вилученого майна набуває усе майно, вилучене під час обшуку, незалежно від того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання, оскільки фактично відбувається обмеження права особи щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатися усім майном, яке вилучається. Крім того, задля запобігання непомірного втручання у право власності особи законодавцем передбачено строк, протягом якого слідчий чи прокурор має звернутися із клопотанням про застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відносно тимчасово вилученого під час обшуку майна, інакше таке майно негайно повертається особі, в якої воно вилучалося.

Дозвіл на відшукання певних речей, який надається слідчим суддею, не створює умов для їх автоматичного арешту. Натомість, вилучення речей, щодо яких надано дозвіл на відшукання, та як наслідок набуття такими речами статусу тимчасово вилученого майна, відбувається виключно за наявності достатніх підстав вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч. 2 ст. 167 КПК України).

Дотримання умов, за яких майно набуває статусу тимчасово вилученого, відповідає вимогам ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до яких будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який створює таке обмеження, повинен мати належні правові підстави для його здійснення.

Набуття вилученими речами статусу тимчасово вилученого майна створює правові підстави задля перевірки наявності відповідних фактичних обставин для його вилучення та утримання у сторони обвинувачення.

Крім того, вимогами ч. 1 ст. 100 КПК України закріплено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Таким чином, все майно, вилучене під час обшуку, має статус тимчасово вилученого майна безвідносно того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання. З метою ж недопущення необґрунтованого обмеження права власності особи під час кримінального провадження законодавцем визначений строк, у межах якого слідчий/прокурор зобов`язані звернутись із клопотанням про його арешт. Або ж у іншому випадку якнайшвидше повернути таке майно власнику.

В свою чергу, внаслідок арешту майна на підставі судового рішення правовий режим вилученого майна із режиму «тимчасово вилучене майно» трансформується у «арештоване майно» із відповідною правовою підставою, визначеною ч. 2 ст. 170 КПК України (як речовий доказ, предмет спеціальної конфіскації, конфіскації або майно, що може бути предметом відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення).

Постановою слідчої СВ Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про визнання предметів речовими доказами та прилучення їх до матеріалів кримінального провадження від 03.10.2025 вказані речі визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0001140 від 23.06.2025 /а.с. 12-14/.

Таким чином, арешт майна, що ініціюється слідчим, необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів, а завданням арешту майна у даному випадку є запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, відчуження. У разі повернення майна власникові (користувачеві) речові докази та сліди на них можуть бути втрачені, що може перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Накладення арешту на вилучене майно має важливе значення, зокрема, надасть можливість використати вказане майно як доказ у кримінальному провадженні, вилучене майно саме по собі або в сукупності з іншими речами та документами має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, забезпечить проведення необхідних експертиз. Є достатні підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

На підставі вищенаведеного слідча суддя, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та врахувавши правові підстави для накладення арешту на майно, а також те, що вищевказане майно визнано речовим доказом, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, відчуження, з урахуванням зазначених положень діючого КПК України дійшов обґрунтованого висновку про можливість задоволення клопотання та накладення арешту на майно, яке вилучено 03.10.2025 під час огляду.

Таким чином, на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів необхідність накладення арешту на вищевказане майно.

Відтак слідча суддя дійшла висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту підлягає до задоволення.

Одночасно слід роз`яснити власнику чи володільцю майна, що ч. 2 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. 40, 131, 132, 167, 168, 170-173, 309 КПК України, слідча суддя

постановила:

Клопотання слідчої СВ Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001140, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 2,3 ст. 27 - ч. 5 ст. 190 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на наступне майно: телефон «Oppo» IMEI: НОМЕР_1 , що упаковується до спецпакету № PSP22803936, мобільний телефон «Ксіомі Редмі 13С» з ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , що упаковано в спецпакет PSP 2280937, банківську картку № НОМЕР_4 та скрет-картку «Київстар» з номером телефону « НОМЕР_5 », що поміщено до спецпакету: PSP 2280938, що полягає у позбавленні права на відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали доручити слідчій СВ Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідча суддя ОСОБА_1