ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/2227/24 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1847/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.152 КК України
УХВАЛА

Іменем України

10 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захиснику - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відео конференції кримінальне провадженняза апеляційними скаргами захисника, прокурора на вирок Слобідського районного суду м. Харкова від 30.06.2025 року стосовно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, українець, громадянин України, з базовою середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 4 ст. 152 КК України до 13 (тринадцять) років позбавлення волі.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно вироку, 14.08.2019, близько 22.00 години, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_9 , знаходячись за місцем свого фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , разом з малолітньою падчеркою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи, що потерпіла не досягла чотирнадцятирічного віку, із застосуванням психологічного тиску, вчинив відносно неї дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло останньої з використанням геніталій.

Крім того, 30.08.2019 близько 22.00 години, ОСОБА_9 , знаходячись за місцем свого фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , разом з малолітньою падчеркою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи, що потерпіла не досягла чотирнадцятирічного віку, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, вчинив відносно неї дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло останньої з використанням геніталій.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю прямих доказів вини, недопустимістю частини доказів, порушенням принципів змагальності та презумпції невинуватості.Вказує, що у справі відсутні докази, які безпосередньо підтверджують факт вчинення злочину обвинуваченим, а взаємопов`язані непрямі докази не виключають альтернативні версії події. Також захисник вказує, що у вироку відсутній належний аналіз і обґрунтування наявності саме тих обставин, які об`єктивно підтверджують правомірність кваліфікації дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 152 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати, у зв`язку з призначенням покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, наслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, і призначити останньому покарання у виді 15 років позбавлення к ті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу захисту та заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинувачення, з`ясувавши думку прокурорів, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинувачення та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисту, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно проаналізував всі докази в їх сукупності, зокрема за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення прийшов до вірного висновку винуватості ОСОБА_9 вчиненні злочину, передбаченого по епізоду від 14.08.2019 за ч. 4 ст. 152 КК України, тобто у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди та по епізоду від 30.08.2019 за ч. 4 ст. 152 КК України, як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Так, в суді першої інстанції, як і в суді апеляційної інстанції обвинувачений жодних пояснень щодо обставин кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, давати не бажав.

Колегія суддів вважає, що на підставі аналізу зібраних у даному провадженні доказів та обставин, встановлених судом в ході судового розгляду суд першої інстанції законно та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, що йому й було інкриміновано органами досудового розслідування.

Так встановлені судом першої інстанції фактичні дані, підтверджується показаннями як потерпілої ОСОБА_10 так і свідків законного представника ОСОБА_11 та законного представника ОСОБА_11 , а також свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . При цьому вищезгадані показання не суперечать один одному, а повністю узгоджуються і доповнюють показання потерпілої.

Крім того встановлені судом фактичні дані, містяться в наступних досліджених документах:

- протоколу огляду місця події від 06.09.2019 (т. 4 а. с. 3 - 22);

- постанові про визнання та приєднання речових доказів від 09.09.2019 (т. 4 а. с. 24 - 25);

- постанові про визнання та приєднання речових доказів від 09.11.2019 (т. 4 а. с. 28 - 29);

- висновку судового експерта ХНДЕКЦ ОСОБА_16 за № 9/1092СЕ-19 від 20.12.2019, (т. 4 а. с. 33 - 55);

- протоколу огляду доказу від 21.01.2020 (т. 3 а. с. 58);

- висновку експерта Полтавського відділення ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса за № 196 від 18.03.2020 (т. 4 а. с. 59 - 71);

- висновку експерта КЗ «ХОБСМЕ» за № 09-206/2020 від 20.01.2020 (т. 4 а. с. 72 - 73);

- висновку психіатричного експерта КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» за № 104 від 10.02.2020 (т. 4 а. с. 74 - 77);

- висновку експерта ХОБСМЕ за № 14/2031-Дм/19 від 12.10.2019 (т. 4 а. с. 97 - 99);

- висновку експерта ХОБСМЕ за № 14/2024-Дм/19 від 05.10.2019 (т. 4 а. с. 102 - 104);

- висновку експерта ХОБСМЕ за № 14/2017-Дм/19 від 10.10.2019 (т. 4 а. с. 107 - 108);

- висновку експерта ХОБСМЕ за № 14/2027-Дм/19 від 07.10.2019 (т. 4 а. с. 110 - 112);

- висновку експерта ОБСМЕ Департаменту охорони здоров`я ХОДА за № 09-1113/2019 від 27.09.2019 (т. 4 а. с. 113 - 114);

- висновку експерта ХОБСМЕ за № 14/1914-Дм/19 від 12.09.2019 (т. 4 а. с. 116);

- висновку експерта ХОБСМЕ за № 14/1915-Дм/19 від 12.09.2019 (т. 4 а. с. 118);

- постанові про визнання та приєднання речових доказів від 10.10.2019 (т. 4 а. с. 119 121);

- висновку експерта ХНДЕКЦ за № 3/2384се-19 від 04.10.2019 (т. 4 а. с. 124 - 133).

Всі показання свідків є логічними, послідовними та співпадають, як між собою так і з іншими матеріалами кримінального провадження тому у суд відсутні підстави для сумніву в їх достовірності.

Крім того, у колегії суддів, з урахуванням віку потерпілої та тієї деталізації яку остання навела у своїх показаннях, відсутні підстави для визнання їх недостовірними.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив та дослідив всі надані докази по справі і наведені у вироку, які не викликають сумніву у тому, що висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

З огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів розцінює позицію апелянтів такою, як спосіб уникнути обвинуваченим відповідальності за скоєне.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що невизнання обвинуваченим своєї вини у повному обсязі, у вчиненні нею кримінального злочину слід розцінювати як спосіб захисту з метою уникнути покарання.

Сторона захисту в апеляційній скарзі зазначає про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки всі докази кримінального провадження у справі покладені в основу обвинувального вироку є недопустимими та отримані в незаконний спосіб.

Однак, ці твердження не знайшли свого підтвердження матеріалами провадження та спростовуються дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, отриманими відповідно до приписів КПК України, та які судом, відповідно до приписів ст. 85, 86 КПК України, визнані належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що показання обвинуваченого та доводи його захисника про те, що судом невстановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_9 , спростовуються сукупністю наведених у вироку доказів, а тому погоджується з висновками суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152 України.

Приймаючи і погоджуючись з аргументацією суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки наведені у вироку докази узгоджуються між собою і не суперечать один одному то суд першої інстанції правильно надав їм оцінку.

Аналізуючи вирок в межах апеляційної скарги прокурора, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_9 внаслідок м`якості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особи винного, а також наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Дії ОСОБА_9 суд правильно кваліфікував за ч. 4 ст. 152 КК України.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до статті 12 КК України, відноситься до категорії особливотяжкого злочину, а також особу обвинуваченого.

Так, судом враховано, що ОСОБА_9 , в раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, має малолітню дитину ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працює.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_9 , суд не встановив.

Санкція статті за якою обвинувачених визнано винним передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання відповідно до ст. 65 КК України суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, та дійшов вірного висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке їм належить відбувати реально, оскільки його виправлення, а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства.

Таким чином судом першої інстанції було досліджено та належним чином враховано усі обставини, на які прокурор посилається як на невідповідність призначення покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а саме призначене покарання не можна визнати явно не справедливим в розумінні ст.414 КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що обвинуваченому призначено покарання, яке адекватне вчиненому та яке є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим ОСОБА_9 нових злочинів, а відтак є таким, що відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Підстав для скасування судового рішення у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам, виходячи з положення ст. 410, 411 КПК України, колегію суддів, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає законних та обґрунтованих підстав для задоволення апеляційних вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а оскільки апеляційною інстанцією не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення, то вирок суду залишається без змін.

Керуючись ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Вирок Слобідського районного суду м. Харкова від 30.06.2025 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді