ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/4208/25

13 листопада 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Калуш Івано-Франківської о області, громадянина України, із середньо-спеціально освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 (дистанційно)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації на особливий період, проходячи військову службу на посаді курсанта 1-го навчального взводу 4-ї навчальної роти 3-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_2 , у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 22 розділу ІІ, п. 2 розділу X Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, яка затверджена Наказом Міністра Оборони України №359 від 29 червня 2005 року, діючи в умовах воєнного стану, із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, у проміжок часу із 07 год. 30 хв. до 19 год. 00 хв. 31 серпня 2025 року, порушуючи правила зберігання зброї та іншого військового майна, знаходячись у лісовому масиві поблизу узбіччя автомобільної дороги Городище-Рівне-Старокостянтинів на 134 км+900 м, що неподалік села Мала Любаша, Рівненського району, Рівненської області, залишив без догляду ввірені йому для службового користування зброю та інше військове майно, а саме: стрілецьку вогнепальну зброю 7.62 мм автомат АКМ зав. № НОМЕР_3 , 1961 року випуску із 4-ма магазинами до 7.62 мм автомата АКМ, вартістю - 2522,66 гривень; бронежилет модульний Т2РПВ5Е1 вартістю - 30389,50 гривень; шолом ББ повн. ММ-14, вартістю 7499 гривень; сумку-підсумок бойову А-30, вартістю 396 гривень; сумку-підсумок розкладну універсальну вид 6, вартістю - 430 гривень; сумку-підсумок тип Г, вартістю - 377, 58 гривень; рукавички тактичні, вартістю - 684 гривні, внаслідок чого зброя та інше військове майно вибули із його користування та військовій частині НОМЕР_2 завдано матеріальних збитків на загальну суму - 42 298, 74 гривень, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 3 ст. 413 Кримінального кодексу України, а саме втрата ввіреної для службового користування зброї внаслідок порушення правил її зберігання, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо не карати та обрати йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, на даний час продовжує військову службу та бере безпосередню участь в бойових діях.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.3 ст. 413 КК України правильна, оскільки обвинувачений, будучи військовослужбовцем, внаслідок порушення правил зберігання, в умовах воєнного стану, допустив втрату ввірених йому для службового користування зброю та інше військове майно .

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, по місцю служби - посередньо.

Враховуючи викладене, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів, слід призначити покарання в межах санкції ч.3 ст. 413 КК України ближче до нижньої межі -2 роки позбавлення волі.

Суд, у відповідності до ст.75 КК України та враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який розкаявся у вчиненому та запевнив суд, що він усвідомив свою провину та в подальшому вчиняти подібного не буде, особисте ставлення до вчиненого, добровільне повернення до виконання свого військового та громадянського обов`язку, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його волі, прийнявши рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки у відповідності до пп. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Речові докази та процесуальні витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов до обвинуваченого в межах кримінального провадження не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 373-375 КПК України, ст. ст. 50, 65, 66-67, 75, 76, ч.3 ст.413 КК України суд

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до пп.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, поклавши здійснення такого нагляду за ОСОБА_3 на командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), де він проходить військову службу, а у разі його звільнення із військової служби на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не застосовувались.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1