Справа № 331/5/26
Провадження № 1-кс/331/29/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором-стажистом на посаді прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 01 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 128 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 за погодженням із прокурором-стажистом на посаді прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 01 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 128 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 01.01.2026, приблизно о 02:00, знаходячись у приміщенні будинку по АДРЕСА_1 , під час раптово виниклого конфлікту військовослужбовець ОСОБА_5 з необережності, спричинив військовослужбовцю ОСОБА_6 колото-різане поранення шиї в надключичній області зліва.

За даним фактом 01 січня 2026 року СВ відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області, розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Допитаний у якості потерпілого ОСОБА_6 надав покази, про те, що він приблизно з грудня 2019 року перебуває на військовій службі в ЗСУ та приблизно з жовтня 2024 року проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 . На теперішній час тимчасово мешкає в одному з будинків в АДРЕСА_1 , разом з побратимами. Він пояснив, що у нього є командир відділення взводу зв`язку в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 , з яким у нього завжди були нормальні відносини, іноді ОСОБА_5 шуткував з нього з приводу того, що він родом з республіки Молдова, та називав його "молдованом", але конфліктів з приводу цього між ними не було. 01.01.2026, приблизно о 02:00, він знаходився за місцем свого тимчасового мешкання в с. Мирівка Запорізького району Запорізької області та з святкував з побратимами з нагоди нового року. В подальшому, до вказаного будинку прийшов його командир ОСОБА_5 , щоб привітати його з побратимами зі святом. При цьому, останній вже перебував у стані алкогольного сп`яніння. Перебуваючи у кухонній кімнаті, за столом, ОСОБА_5 знову почав називати його "молдованом", на що останній зробив йому зауваження. Після цього, ОСОБА_5 почав махати руками, тримавши ніж в одній із рук. В подальшому, розмахуючи руками, ОСОБА_5 , дотично зачепив його ножем в область шиї з лівого боку, внаслідок чого останнього було госпіталізовано до лікарні в м. Запоріжжя.

В період часу з 14 години 43 хвилин 01.01.2026 по 15 годин 05 хвилин 01.01.2026 проведено огляд місця події на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке розташоване за приблизними координатами 47.776284, 35.882855, в ході якого було оглянуто житлове приміщення. В ході огляду було виявлено та вилучено:

-кухонний ніж з чорною рукояткою з кімнати № 2, упаковано до паперового конверту;

-кухонний ніж з коричневою рукояткою з кімнати № 5, упаковано до паперового конверту;

-змив РБК на марлевий тампон та контроль до нього з підлоги кімнати № 5, упаковано до паперового конверту.

Вказане майно, відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України, набули статус тимчасово вилученого майна, та визнані у даному кримінальному провадженні речовими доказами.

Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його чинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 7 ст. 237 КПК України, вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученими.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 діючого КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому діючим КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у діючим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з положенням ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 діючого КПК України.

Згідно з положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучені кухонний ніж з чорною рукояткою з кімнати № 2, упакований до паперового конверту; кухонний ніж з коричневою рукояткою з кімнати № 5, упакований до паперового конверту; змив РБК на марлевий тампон та контроль до нього з підлоги кімнати № 5, упаковані до паперового конверту, мають істотне значення для проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки зберегли на собі його сліди, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та у подальшому будуть використані в якості речових доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та проведення необхідних експертиз, виникла необхідність у накладенні арешту на майно, а саме: кухонний ніж з чорною рукояткою з кімнати № 2, упакований до паперового конверту; кухонний ніж з коричневою рукояткою з кімнати № 5, упакований до паперового конверту; змив РБК на марлевий тампон та контроль до нього з підлоги кімнати № 5, упаковані до паперового конверту, із забороною користування, розпоряджання та відчуження вказаного майна.

Враховуючи вищевикладене просить слідчого суддю клопотання задовольнити. Накласти арешт на кухонний ніж з чорною рукояткою з кімнати № 2, упакований до паперового конверту; кухонний ніж з коричневою рукояткою з кімнати № 5, упакований до паперового конверту; змив РБК на марлевий тампон та контроль до нього з підлоги кімнати № 5, упаковані до паперового конверту, які 01.01.2026, було вилучено під час проведення огляду місця події із забороною його користування, розпоряджання та відчуження.

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: суддя, при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності, слідчого, прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя, взявши до уваги заяву слідчого, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, прийшов до наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-її). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А «296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, а також те, що незастосування арешту майна, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 21, 93, 98-100, 117, 131, 132, 167, 170-174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором-стажистом на посаді прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 01 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 128 КК України, задовольнити.

Накласти арешт із забороною його користування, розпоряджання та відчуження, на майно яке 01.01.2026, було вилучено під час проведення огляду місця події, житлового приміщення, яке знаходиться на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке розташоване за приблизними координатами 47.776284, 35.882855, а саме на кухонний ніж з чорною рукояткою з кімнати № 2, упакований до паперового конверту; кухонний ніж з коричневою рукояткою з кімнати № 5, упакований до паперового конверту; змив РБК на марлевий тампон та контроль до нього з підлоги кімнати № 5, упаковані до паперового конверту.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Слідчий суддя: ОСОБА_1