01.10.2025
Справа № 497/2228/25
Провадження № 1-кп/497/195/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2025 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Болграда, обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним (обвинуваченим) від 01 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000496 від 18.08.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Оріхівка Болградського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, який одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 332 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , незважаючи на обізнаність з вимогами нормативно-правових актів, регулюючих порядок перетину державного кордон України під час дії правового режиму воєнного стану, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, керуючись мотивом спрямованим на сприяння в незаконному переправленні осіб через державний кордон України до Республіки Молдова, вступив у попередню злочинну змову із особами, матеріали відносно яких розслідуються в іншому кримінальному провадженні, направлену на сприяння в незаконному переправленні чоловіків, яким заборонено виїзд за межі країни під час воєнного стану, через державний кордон України поза межами пункту пропуску на території Болградського району Одеської області, межі якого розташовані на кордоні з Республікою Молдова. Вказані особи, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи настання таких наслідків, розробили єдиний злочинний план, згідно якого домовились на виконання ряду дій, спрямованих на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України поза межами пункту пропуску, доведення таких дій до кінцевого результату, при цьому керівництво такими діями здійснювала невстановлена слідством особа.

Так, 15.03.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи на території Таїровської територіальної громади Одеського району Одеської області, при невстановлених слідством обставинах, вступив у спільну злочинну змову з невстановленою слідством особою на ім`я ОСОБА_6 направлену на незаконне переправлення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через державний кордон України, поза встановлених пунктів пропуску.

Відповідно до розробленого плану та досягнутої домовленості на прохання невстановленої слідством на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_4 повинен був доставити ОСОБА_7 , який в умовах воєнного стану, введеного на території України на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ та продовженого у подальшому згідно Указу Президента України № 26/2025 від 14.01.2025, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.01.2025 № 4220-ІХ з 08.02.2025 строком на 90 діб, не мав законної можливості перетнути державний кордон у відповідному прикордонному пункті пропуску, у зв`язку з забороною виїзду за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, на вантажному транспортному засобі марки «VOLVO FH 12», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з АЗС «UPG», що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ангарська, 1В, до в`їзду з контрольно-пропускного пункту транзитної зони «Маяки-Паланка-Удобне», та в подальшому ОСОБА_7 мав самостійно, в якості водія на вказаному вантажному транспортному засобі перетнути контрольно-пропускний пункт транзитної зони «Маяки-Паланка-Удобне» в напрямку населеного пункту Удобне та після перетину пункту пропуску транзитної зони, останнім, його повинна забрати невстановлена особа на автомобілі марки «Mercedes» державний реєстраційний номер якого НОМЕР_2 для подальшого його незаконного переправлення через державний кордон України.

В подальшому, діючи у відповідності до раніше досягнутої спільної домовленості щодо незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України 18.03.2025 близько 20:00 години, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 прибув на АЗС «UPG», розташовану за адресою: місто Одеса, вулиця Ангарська, 1В, на вантажному транспортному засобі марки «VOLVO FH 12» реєстраційний номер НОМЕР_1 , зустрів ОСОБА_7 та розмістив його в якості пасажира у вказаному вантажному транспортному засобі, при цьому в ході подальшого руху навчав ОСОБА_7 керувати вантажним транспортним засобом.

Надалі ОСОБА_4 доставив ОСОБА_7 на ділянку місцевості, розташовану при в`їзді на територію пункту пропуску «Маяки-Паланка-Удобне». Далі, відповідно до розробленого плану, наказав ОСОБА_7 пересісти за кермо вказаного вантажного транспортного засобу та самостійно керувати транспортним засобом, рухаючись через контрольно-пропускний пункт транзитної зони.

Після чого, ОСОБА_7 вказаним способом перетнувши пункт пропуску «Маяки-Паланка-Удобне», вийшов з вантажного транспортного засобу та пересів у автомобіль марки «Mercedes» державний реєстраційний номер якого НОМЕР_2 , на якому невстановлена особа повезла його у бік державного кордону України.

Вищезазначеними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 332 КК України, за кваліфікуючими ознаками: сприяння вчиненню незаконного переправлення осіб через державний кордон України, порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою провину у вчиненні злочину, за зазначеними обставинами визнав в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні висловився щодо наявності усіх підстав для можливості затвердження судом угоди.

Так, 01.10.2025 року між прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 з одного боку, та підозрюваним (обвинуваченим) ОСОБА_4 з іншого, за участі захисника підозрюваного ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 підтримав укладену 01.10.2025 року угоду про визнання винуватості та наполягав на призначенні покарання, погодженого в угоді. Зазначив про співпрацю ОСОБА_4 у викритті кримінального правопорушення вчиненого іншими особами, що стало підставою для укладення цієї угоди.

Згідно вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та підозрюваний (обвинувачений) ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 332 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обов`язків обвинуваченого щодо беззастережного визнання винуватості, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права займатися міжнародними перевезеннями пасажирів та вантажів строком на 1 рік. Відповідно до ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням.

В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, який є тяжким злочином.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені йому п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

В судовому засіданні суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України і КК України, зокрема вимогам ст. 65 КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Так, при перевірці умов угоди на відповідність вимогам КК України та інтересам суспільства суд враховує те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся в його вчиненні та погоджується з покаранням за ч.2 ст. 332 КК України узгодженим в угоді про визнання винуватості від 01.10.2025 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженої ним та прокурором міри та виду покарання. Характер взятих обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди, судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 01.10.2025 року про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 з одного боку, та підозрюваним (обвинуваченим) ОСОБА_4 з іншого, і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Щодо спеціальної конфіскації

Відповідно до ч.1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з п.4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Засоби вчинення злочину - це предмети матеріального світу, що застосовуються злочинцем при вчиненні суспільна небезпечного діяння.

Знаряддя вчинення злочину, це матеріальний предмет, який використовується винною особою безпосередньо для впливу на об`єкт кримінально-правової охорони. Тобто, знаряддя вчинення злочину це предмет, за допомогою якого винна особа вчиняє злочин і без нього, в даному конкретному випадку, злочин не міг бути вчиненим.

Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача. Спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Верховний Суд у постанові від 09 квітня 2020 року (справа №676/2199/19) наголосив, що наведена норма закону передбачає застосування спеціальної конфіскації до майна засудженого чи у передбачених КК України випадках до майна іншої особи, яке використовувалося як знаряддя вчинення злочину, лише у випадках, якщо власник знав про їх незаконне використання.

Зокрема, Верховний Суд прийшов до висновку, що тягар доведення необхідності застосування спеціальної конфіскації покладається на сторону обвинувачення, яка має обґрунтувати свої доводи і вказати чи вирішувалося питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації. Такий висновок сформульовано у постанові ВС від 01.10.2019 у справі № 760/5853/18 (провадження № 51-716км19).

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В укладеній угоді про визнання винуватості зазначено про спеціальну конфіскацію, обвинувачений погодився на умови угоди, тому суд до належного ОСОБА_4 мобільного телефону марки «Iphone 13 Pro Max», IME 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 застосовує вимоги ст.ст.96-1, 96-2 КК України.

Інші речові докази судом розподіляються у відповідності до ст.100 КПК України

Керуючись ст.ст. 368-371,373,374,475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 01 жовтня 2025 року укладену між прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним (обвинуваченим) ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права займатися міжнародними перевезеннями пасажирів та вантажів строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому цим вироком основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 ч.1 п.п.1,2, ч.3 п.2 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 19.08.2025 року по справі №497/677/25, провадження 1-кс/497/712/25, в рамках кримінального провадження №0000187 від 19.03.2025 року, на мобільні телефони та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - скасувати.

Речові докази по справі, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Болградського РВП ГУНП в Одеські області, а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max», IME 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , як знаряддя кримінального правопорушення, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 96-2 КК України - конфіскувати в порядку спеціальної конфіскації в дохід держави;

- мобільний телефон марки «Xiaomi Hyper» ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 з сім-картою НОМЕР_7 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 повернути ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1