У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого слідчого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

за участю: прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду клопотання слідчої 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене із прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження, відомості про злочин якого внесені до ЄРДР за №0000347 від 24.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою -

ВСТАНОВИВ:

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 визначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ст. 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до Рішень Конституційного Суду № 6-рп/2005 від 05.10.2005, № 6-рп/2008 від 16.04.2008 зазначені норми визначають, що влада народу є первинною, єдиною і не відчуженою та здійснюється народом шляхом вільного волевиявлення через вибори, референдум, інші форми безпосередньої демократії у порядку, визначеному Конституцією та законами України, через органи державної влади та органи місцевого самоврядування, сформовані відповідно до Конституції та законів України. Тільки народ має право безпосередньо шляхом всеукраїнського референдуму визначати конституційний лад в Україні, який закріплюється Конституцією України, а також змінювати конституційний лад внесенням змін до Основного Закону України в порядку, встановленому його розділом XIII.

Стаття 6 Конституції України передбачає, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 69, 71-73 Конституції України передбачено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Всеукраїнський референдум призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених цією Конституцією. Виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно - територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

У березні - квітні 2014 року в місті Донецьку та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Так, 07.04.2014 у місті Донецьку видано «Акт о провозглашении государственной самостоятельности Донецкой народной республики», яким публічно закликано місцеве населення до проведення 11.05.2014 так названого «загального обласного референдуму» на території Донецької області з питання визнання державної самостійності «ДНР» та чинення збройного опору державній владі України, військовим підрозділам Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України. При цьому протягом квітня-травня 2014 року в окремих містах Донецької області організовано та проведено низку мітингів з метою привернення уваги та схилення громадян України з числа місцевих мешканців до визнання державної самостійності «ДНР».

За таких обставин 11.05.2014 в окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України проведено так званий «загальний обласний референдум», за результатами якого 12.05.2014 проголошено про суверенітет «ДНР» на території Донецької області.

Надалі представниками самопроголошеної «ДНР», які контролюються окупаційною адміністрацією Російської Федерації, з числа своїх громадян та місцевого населення області сформовано політично-управлінські (т. зв. «органи державної влади ДНР») та силові органи.

Так, на учасників органів силового блоку покладено обов`язки підтримки збройної агресії Російської Федерації та вчинення дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, зокрема шляхом:

- систематичної організації та здійсненні актів застосування збройної сили проти держави України в особі Збройних Сил України, інших військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, зокрема шляхом ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню їх службових обов`язків, обстрілів населених пунктів тощо;

- створення не передбачених законом озброєних підрозділів та участь у їх діяльності;

- вербування нових учасників до складу силового блоку «ДНР» та організація їх у групи, навчання, озброєння та керівництво їхніми діями;

- захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області з метою їх виводу з-під контролю органів державної влади України та їх включення до самопроголошеного псевдодержавного утворення «ДНР»;

- захоплення чи заволодіння в інший спосіб зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами з метою оснащення незаконних збройних формувань, які вчиняють дії, направлені на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- координації та узгодження своїх дій з діями регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, з метою спільного та ефективного протистояння Збройним Силам України, іншим військовим формуванням;

- блокування виконання правоохоронними органами та підрозділами Збройних Сил України передбачених Конституцією та законодавством України функцій на тимчасово окупованій території України;

- силового подолання опору цивільного населення окупаційній адміністрації шляхом фізичної розправи та незаконного позбавлення волі;

- силової підтримки учасників органів політичного та управлінського блоку незаконних утворень «ДНР», захопленні, укріпленні та охороні зайнятих ними будівель та споруд.

Водночас на учасників органів політичного блоку покладено обов`язки підтримки збройної агресії Російської Федерації та вчинення дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом:

- створення та участі в діяльності окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях Донецької області;

- видачі нормативно-правових актів від імені окупаційної адміністрації Російської Федерації та самопроголошених органів влади «ДНР»;

- проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності псевдодержавного утворення «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній організації, приховування факту збройної агресії Російської Федерації проти України, отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;

- організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу;

- налагодження взаємодії з незаконним псевдодержавним утворенням «ДНР» та її лідерами з метою координації дій, спрямованих на насильницьку зміну конституційного ладу України;

- налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним Силам України;

- координація та узгодження своїх дій з радниками та інструкторами Російської Федерації з метою спільного та ефективного протистояння Збройним Силам України, іншим військовим формуванням та вчинення умисних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітації, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції і заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, стримування і відсічі російської збройної агресії в Донецькій та Луганській областях та формування думки серед населення про законність власних дій;

- надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «ДНР» для забезпечення їх протиправної діяльності;

- забезпечення учасників «ДНР» транспортом, символікою, агітаційними матеріалами тощо.

При цьому кожний учасник органів політичного та силового блоків «ДНР» (у т.ч. які долучалися в подальшому до їх складу) усвідомлював, що головним їх завданням є підтримка збройної агресії Російської Федерації та зміна меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Донецької області, які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями.

Одночасно з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Донецької області з числа представників політичного блоку «ДНР» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій, та згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» №2268-VIII від 18.01.2018 є органами окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Так, на тимчасово окупованій території Донецької області представниками держави-агресора відкрито так звані філії Управління Федеральної податкової служби РФ яке розташоване за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Куйбишова, б. 143а.

У подальшому, президент Російської Федерації, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі - ЗС РФ) на територію України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Київській, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово був продовжений, та діє і по нині.

Як наслідок, агресія ЗС РФ та інших військових формувань, що діють на їх боці, призвела до тимчасової окупації частини території України.

Так, розуміючи вищевикладені обставини, громадянка України ОСОБА_7 за попередньою змовою з громадянами України ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в період часу, не пізніше 29 листопада 2022 року, достовірно знаючи що Російська Федерація (далі - РФ) здійснила збройну агресію проти України, а також той факт, що у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 та Постанови Правління Національного банку України № 18 від 24.02.2022, з РФ заборонено провадження будь-якої господарської діяльності та валютних розрахунків, а в Україні діє правовий режим воєнного стану, здійснюють пособництві державі-агресору, тобто організацію вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинене громадянином України з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі інших активів представникам держави-агресора через підконтрольну останнім ООО ПКФ «Оникс» шляхом сплати до бюджету РФ податків, які використовуються у збройній агресії проти України.

Так, 15 січня 1992 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 зареєстровано ТОВ ВКФ «ОНИКС» , юридична адреса: 84331, Україна, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Ювілейна, будинок, 70, основний вид діяльності: 10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання.

Керівниками та кінцевими бенефіціарними власниками ТОВ ВКФ «ОНИКС» є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які 21.12.2022, надали довіреність на ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на розпорядження та управління часткою в статутному капіталі суб`єктів господарської діяльності та 24.12.2022 довіреностей на представництво інтересів з питань управління та розпорядження корпоративними правами суб`єктів господарської діяльності.

2023 року, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин у громадяни України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , достовірно знаючи з розповсюджених у засобах масової інформації та мережі Інтернет повідомлень про окупацію Збройними Силами РФ частини території України, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення кримінально караного діяння за попередньою змовою групою осіб, що полягає у вчиненні пособництва державі-агресору, тобто організації вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинене громадянином України з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, а саме передачі інших активів представникам держави-агресора через підконтрольну ООО ПКФ «Оникс», зареєстровану в РФ шляхом сплати до бюджету рф податків.

Так, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що провадження будь-якої господарської діяльності на території держави-агресора, зокрема постачання товарів на користь РФ чи контрольованих РФ підприємств, отримання товарів з підприємств РФ є незаконною та призведе до сплати податків, зборів та обов`язкових платежів на користь РФ, що в свою чергу допомагатиме її економічному розвитку, буде спрямовуватись на розвиток військово-промислового комплексу РФ, забезпечення військових потреб та збільшення військового потенціалу країни-агресора, а відтак сприятиме у здійсненні військової агресії проти України, для уникнення санкцій Ради Національної безпеки та оборони України розробили єдиний злочинний план дій, необхідний для досягнення мети протиправного механізму, який включав в себе:

- створення на території РФ нової ТОВ;

- залучення працівників компанії як на території РФ, так і на території України;

- визначення та розподіл функцій кожної особи, яка братиме участь у вказаній організованій групі;

- налагодження процесу виробництва та купівлі - продажу товарів та поставки останніх в РФ;

- налагодження процесу продажу товарів на території РФ.

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що самостійно реалізувати злочинний умисел, спрямований на пособництво державі-агресору і вчинення умисних дій з організації роботи підконтрольних підприємств, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво) за попередньою змовою групою осіб, з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної передачі матеріальних та інших активів, а саме передачі інших активів представникам держави-агресора через підконтрольну ТОВ, зареєстровану в РФ шляхом сплати до бюджету РФ податків, неможливо, останні на виконання єдиного злочинного плану, вирішили залучити до своєї протиправної діяльності працівників, які перебувають на території РФ та тимчасово окупованих, які володіють організаторськими здібностями, здатні вирішувати поставлені завдання, успішно організовують та забезпечують ведення результативної роботи, виконують усі накази та розпорядження, володіють професійними знаннями і навичками, мають необхідний досвід роботи для виконання організаційно-розпорядчих та управлінських функцій щодо організації та здійснення господарської діяльності підконтрольних підприємств, зокрема на території держави-агресора.

У зв`язку з чим, вкінці 2022 року (більш точна дата не встановлена), за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та місці, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , як організатори, з метою реалізації вказаного злочинного умислу та розробленого єдиного злочинного плану дій, розуміючи, що продукція компанії першочергово орієнтована на споживачів країн СНД, найбільший ринок збуту - РФ, вирішили здійснювати пособництво державі-агресору і вчинення умисних дій спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів і інших активів представникам держави-агресора, а саме передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, зареєстрували у представників держави-агресора, на тимчасово окупованій території Донецької області ООО ПКФ «Оникс» (ОГРН: 685 от 29 ноября 2022?г., ИНН/КПП: , 930901001 з статутним капіталом 8 000 000 руб, юридична адреса: 283060, «Донецька народная республика», м. Донецк, вул. Куйбишева, б. 200), основним видом діяльності вказаного підприємства є - виробництво сухарів, печива та інших хлібобулочних виробів, виробництво мучних кондитерських виробів, тортів, тістечок, тістечок і бісквітів для тривалого зберігання (10.72), в якому визначили генеральним директором ОСОБА_7 .

А відтак, приблизно в квітні 2022 року, перебуваючи в невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , заздалегідь дійшли попередньої злочинної змови групою осіб та домовилися про спільне вчинення кримінального правопорушення, до початку вчинення такого, а саме про вчинення за попередньою змовою групою осіб з розподілом ролей пособництва державі-агресору, тобто за попередньою змовою групою осіб вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинене громадянином України з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, а саме передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора через підконтрольну ТОВ ВКФ «Онікс», зареєстровану в РФ шляхом сплати до бюджету РФ податків, зборів та інших платежів.

Так, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , як організатори та керівники ООО ПКФ «Оникс» фактично здійснюючи керівництво та контроль за діяльністю ООО ПКФ «Оникс», підшукали та залучили до діяльності ТОВ учасників, здійснили планування злочинної діяльності ООО ПКФ «Оникс», визначали конкретну роль кожного учасника у вчиненні кримінального правопорушення, а також контролюють її здійснення шляхом надання наказів, розпоряджень, доручень, проведення нарад, координацію діяльності.

Крім того, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , реалізуючи вказаний злочинний намір за попередньою змовою групою осіб, направлений на пособництво державі-агресору проводять зустрічі з потенційними контрагентами, представниками підприємств, які зареєстровані в РФ, домовляються щодо умов поставок, а також здійснює контроль за реалізацією продукції як на території РФ, так і на тимчасово окупованих територіях т. зв. «ДНР».

Так, внаслідок вищевказаних протиправних діях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 стало можливим продовження ведення господарської діяльності ООО ПКФ «Оникс» та сплати до бюджету держави-агресора податків, зборів та інших платежів у тому числів податку на прибуток, тобто передання інших активів представникам держави-агресора, а саме інших активів - податків до Управління Федеральної податкової служби РФ, які в подальшому використовуються державою-агресором та її представниками у збройній агресії проти України.

Таким чином, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб керуючи діяльністю підприємства ООО ПКФ «Оникс» та виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарських функції, в період часу, не пізніше 29 листопада 2022 року по 26 лютого 2024 (точний час розслідуванням не встановлений), достовірно знаючи що РФ здійснила збройну агресію проти України, а також той факт, що у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 та Постанови Правління Національного банку України №18 від 24.02.2022, з РФ заборонено провадження будь-якої господарської діяльності та валютних розрахунків, а в Україні діє правовий режим воєнного стану, здійснюють пособництво державі-агресору, тобто організацію вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинене громадянином України з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора через підконтрольну останнім ООО ПКФ «Оникс», шляхом сплати до бюджету РФ податків, зборів та інших платежів, які використовуються у збройній агресії проти України.

Таким чином, за викладених вище обставин ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України - вчинене за попередньою змовою групою осіб пособництво державі-агресору, тобто вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинене громадянином України з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі інших активів представнику держави-агресора шляхом сплати грошових коштів, сформованих з податків до бюджету держави-агресора, РФ.

02.04.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

На думку прокурора, обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри повністю підтверджується наступними доказами зібраними під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, а саме:

- протоколом допиту свідка від 30.06.2025 року;

- протоколом допиту свідка від 30.06.2025 року;

- протоколом допиту свідка від 03.04.2025 року;

- протоколом огляду від 15.05.2024 року;

- протоколом огляду від 17.05.2024 року;

- протоколом огляду від 23.01.2025 року;

- протоколом огляду від 27.01.2025 року;

- протоколом огляду від 31.01.2025 року;

- протоколом огляду від 02.06.2025 року;

- іншими доказами в їх сукупності, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

02.04.2025 у зв`язку з відсутністю підозрюваної ОСОБА_6 , на офіційному веб-сайті Офісу генерального прокурора та в Газеті «Урядовий Кур`єр» опубліковано повідомлення про підозру, а також повістки про виклик підозрюваної ОСОБА_6 до СУ ГУ СБ України у місті Києві та Київській області за адресою: м. Київ, провулок Аскольдів, 3-а о 10:00 на 07, 08 та 09.04.2025 для допиту як підозрюваної та вручення письмового повідомлення про підозру під час здійснення досудового розслідування, проте у зазначений час підозрювана не прибула до слідчого та не повідомила про причини неявки.

Разом з тим, враховуючи, що встановити фактичне місцезнаходження підозрюваної ОСОБА_6 не виявилося за можливе, 13.05.2025 ОСОБА_6 оголошена у міждержавний та міжнародний розшук, проведення якого доручено співробітникам ГВ «І» СБ України у м. Києві та Київській області.

Наразі розшук підозрюваної триває, згідно оперативних даних остання перебуває на тимчасово окупованій території України.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які дають підстави застосування до підозрюваної запобіжного заходу.

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 вже переховується від органу досудового розслідування, оскільки у статусі підозрюваної жодного разу не прибула на виклик до слідчого та не повідомила про причини та неможливість прибуття на виклик, у зв`язку з чим оголошена у розшук.

Підозрювана з метою уникнення відповідальності на території України, за інкриміноване їй кримінальне правопорушення (злочин), за яке вразі доведення вини передбачено максимальне покарання у вигляді позбавленням волі до дванадцяти років, вже переховується від органів досудового розслідування та суду на тимчасово окупованій території України.

Крім цього, під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 , з метою ухилення від можливої кримінальної відповідальності може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, у кримінальному провадженні та інших обвинувачених матеріали щодо яких під час досудового розслідування виділені в окремі кримінальні провадження.

Поряд з цим, на теперішній час органом досудового розслідування не встановлені всі особи, причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, у разі не застосування до нього запобіжного заходу, зможе попередити інших невстановлених осіб, із котрими вона підтримувала контакт для здійснення протиправної діяльності, про необхідність зміни акаунту чи способів зв`язку, чим унеможливить подальше документування вчиненого злочину, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є ризиком.

Слід також зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків та експертів залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на вказану особу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Водночас, ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України існує, ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки остання обґрунтовано підозрюється у вчиненні за попередньою змовою групою осіб пособництво державі-агресору, а саме своїми умисними діями, спрямованими на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі інших активів представнику держави-агресора шляхом сплати грошових коштів, сформованих з податків до бюджету держави-агресора, РФ.

ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, враховуючи характер та спосіб вчинених підозрюваною дій, специфіку кримінального правопорушення та способи конспірації, які застосовувались при її вчиненні, слід вважати, що без обрання вказаного запобіжного заходу остання зможе продовжити вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення, а також інші кримінальні правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є ризиком.

24 лютого 2022 року указом Президента України ОСОБА_12 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено та дія якого триває до теперішнього часу, тому необхідно взяти до уваги, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, під час воєнного стану, що свідчить про максимальний ступінь суспільно-небезпечних діянь.

Відповідно до ст. 178 КПК України в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено наступне:

1. зібрані у ході досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність підозрюваної до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення;

2. тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винною у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення є достатнім для обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні, вказаного кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, того, що підозрювана ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування, має достатні можливості для того щоб негативно впливати на хід досудового розслідування та судового розгляду шляхом незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, приховування, знищення чи спотворити речові докази, може вчиняти інші кримінальні правопорушення - до неї необхідно застосувати лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме - тримання під вартою.

Окрім того, згідно ч. 4 ст. 183 КК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Ураховуючи вищевикладене, в органу досудового розслідування є всі достатні та обґрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, а тому відносно останньої необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що зумовлено виконанням, передбаченого ст. 2 КПК України, завданням кримінального судочинства, для виконання якого орган досудового розслідування звертається із клопотанням до слідчого судді.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав із наведених в самому клопотанні підстав та просить обрати підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави та на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження.

Захисник підозрюваної ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 заявив заперечення щодо задоволення клопотання, посилаючись на неналежне вручення його підозрюваній ОСОБА_6 .

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновків, які мотивує наступним чином.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, того, що підозрювана переховується від органів досудового розслідування, має достатні можливості для того щоб негативно впливати на хід досудового розслідування та судового розгляду шляхом незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, приховування, знищення чи спотворити речові докази, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, може вчиняти інші кримінальні правопорушення - до нього необхідно застосувати лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2585, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме - тримання під вартою.

Враховуючи вищенаведене, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а тому необхідним є застосування до підозрюваного саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, згідно до абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Окрім того, положеннями абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142, 258-2585, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Також, відповідно до п. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Враховуючи вищевикладене, в слідчого судді є всі достатні та обґрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому відносно ОСОБА_6 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що зумовлено виконанням, передбаченого ст. 2 КПК України, завданням кримінального судочинства, для виконання якого орган досудового розслідування звертається із клопотанням до слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 36, 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, 188, 193, 194 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Обрати підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

На підставі ч. 6 ст. 193 КПК України розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1