Справа № 369/1692/24
Провадження №1-кп/369/1047/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0002801 від 10 липня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Приєкуле Лієпайського району Латвія, українки, громадянки України, яка одружена, тимчасово не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002801 від 10 липня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, затверджений прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 30 січня 2024 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2024 року дане кримінальне провадження було призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість призначення судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю представника потерпілого, обвинуваченої, захисника та прокурора.

Представник потерпілого Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області адвокат ОСОБА_4 підтримав думку прокурора та просив призначити справу до судового розгляду, стосовно цивільного позову, зазначив, що останній не заявлено.

Сторона захисту, а саме: захисник ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_5 не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду. При цьому, обвинувачена ОСОБА_5 стверджувала, що станом на день слухання справи в суді, обвинувальний акт вона не отримувала.

Вислухавши доводи учасників підготовчого судового засідання, оглянувши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002801 від 10 липня 2023 року, суд дійшов такого висновку.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 1, 2 ст. 8 КПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, Європейський суд з прав людини зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20 квітня 2006 року у справі І.Н. та інші проти Австрії, п. 34). Пункти «а», «в» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлюють, що кожен обвинувачений має право бути негайно та детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Також йому потрібно дати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту, що відповідає положенням ч. 3 ст. 42 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України встановлено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Положеннями ст. 291 КПК України регламентовано вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування. Аналіз положень ст. 291 КПК України дає підстави стверджувати, що перелік відомостей, які містить обвинувальний акт та складають його зміст, а також додатків до нього мають вичерпний характер та розширювальному тлумаченню не підлягає.

Так, згідно з п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акту, до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику.

Вказана норма є імперативною та має вказівку категоричного характеру й обов`язкової умови виконання цієї норми, визначаючи конкретного суб`єкта, який має виключне право та обов`язок надання копії обвинувального акту як підозрюваному, так і його захиснику.

Отже, з наведеного слідує, що надання копії обвинувального акта підозрюваному-це процесуальна дія, яка надає можливість особі, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, бути невідкладно повідомленою про сутність і зміст висунутого проти неї обвинувачення і вжити заходів захисту від безпідставного обвинувачення.

Крім того, положеннями ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, згідно з ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Статтею 136 КПК України передбачено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Тобто, за допомогою повідомлення, в тому числі направленого в порядку ст.ст. 135,136 КПК України, слідчий чи прокурор можуть повідомити певного учасника кримінального провадження про прийняте процесуальне рішення.

Разом з тим, чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено можливості вручення обвинувального акта підозрюваному, шляхом надсилання поштою чи іншим чином, крім як особистого вручення підозрюваному та відповідно визначеною нормами КПК України особою.

Викладаючи зміст ст. 193 КПК України законодавець визначив єдиний порядок вручення обвинувального акту підозрюваному, а саме під розписку, та не передбачив можливості направлення такого підозрюваному у спосіб передбачений цим кодексом для вручення повідомлень, як це було визначено законодавцем у ст. 278 КПК України, щодо вручення письмового повідомлення про підозру.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 містить усі необхідні відомості, які передбачені частиною 2 статті 291 КПК України.

Разом з тим, всупереч вказаних вище вимог Закону до обвинувального акту додано розписку про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, проте без відмітки про їх вручення підозрюваній ОСОБА_5 та її захиснику. Попри це, долучено накладні від 30 січня 2024 року про відправлення обвинувального акта та його додатків обвинуваченій ОСОБА_5 і захиснику ОСОБА_7 засобами поштового зв`язку АТ УКРПОШТА та шляхом надсилання на електронну адресу.

Суд звертає увагу на ту обставину, що обвинувачений/обвинувачена має право відмовитись від отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, однак така відмова повинна бути зафіксована у порядку, передбаченому ч. 6 ст.104 КПК України.

Судом встановлено, що до обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування додані квитанції про відправлення засобами поштового та електронного зв`язку на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_7 документів, однак у матеріалах провадження відсутні докази про їх отримання адресатом.

Крім того, згідно з долученим до обвинувального акту реєстром матеріалів досудового розслідування, у ньому відсутні відомості про те, що після складення обвинувального акту, стороною обвинувачення вживались заходи щодо виклику ОСОБА_5 у встановленому законом порядку до уповноваженого органу досудового розслідування (прокуратури чи поліції) для отримання обвинувального акту.

Також, прокурором не надано жодних доказів (відео, акту відмови, тощо), які б підтверджували, що обвинувачена відмовилася від отримання обвинувального акту, у зв`язку з чим його було направлено поштою.

Тобто, доказів того, що обвинувачена і захисник зловживали своїми процесуальними правами, що призвело до неможливості вручити копії обвинувального акту останнім прокурором не надано.

Таким чином, сторона обвинувачення не вчинила процесуальну дію, а саме не надала копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваній ОСОБА_5 і направила обвинувальний акт до суду.

При цьому, суд бере до уваги те, що обвинувачена ОСОБА_5 в ході підготовчого провадження неодноразово стверджувала, що вона обвинувальний акт з додатками не отримувала.

Так, суд звертає увагу, що протягом перебування кримінального провадження № 0002801 від 10 липня 2023 року у суді, а саме з моменту її надходження - 30 січня 2024 року і станом на день ухвалення рішення, незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_5 неодноразово стверджувала, що їй не було вручено обвинувальний акт з додатками, сторона обвинувачення не вжила будь-яких заходів для усунення цього процесуального порушення.

Натомість суд констатує, що враховуючи положення ст. 22 КПК України, суд є незалежним та неупередженим арбітром, а тому не сприяє жодній з сторін у виконанні повноважень, якими вона наділена. Так, виключно сторона обвинувачення наділена повноваженнями стосовно вручення обвинувального акту обвинуваченому/обвинуваченій.

Суд зауважує, що невручення обвинуваченій ОСОБА_5 копії обвинувального акта з додатками до нього, є порушенням її права визначеного п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї кримінального обвинувачення.

Звідси, підстав вважати обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування такими, що вручені обвинуваченій ОСОБА_5 в порядку, передбаченому КПК України немає.

Суд зауважує, зазначені обставини мають істотний характер та об`єктивно можуть стати процесуальною перешкодою під час судового розгляду в суді першої інстанції для реалізації процесуальних прав обвинуваченою ОСОБА_5 .

Отже, за таких обставин суд дійшов висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002801 від 10 липня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, складений начальником відділення СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_8 та затверджений прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 30 січня 2024 року не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме п. 3 ч. 4 цієї статті, у зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору.

При цьому, суд враховує, що відповідно до наказу Генерального прокурора від 15.07.2025 №97ш ліквідовано в структурі та штатній чисельності Київської обласної прокуратури Києво-Святошинську окружну прокуратуру та утворено в структурі та штатній чисельності Київської обласної прокуратури Києво-Святошинський відділ Бучанської окружної прокуратури.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 291, 293, 314 ч. 3 п. 3, 371, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0002801 від 10 липня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002801 від 10 липня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, повернути прокурору Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з моменту її оголошення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1