ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №624/734/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2086/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжні заходи
УХВАЛА

Іменем України

29 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 10 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , -

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора задоволено, продовжено ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком 60 днів, тобто до 08 листопада 2025 року включно без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про заміну запобіжного заходу на більш м`який відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 10.09.2025, обравши ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В разі ж залишення ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначити розмір застави.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого немає ані можливості, ані бажання, скоювати нові злочини останній не збирається.

ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, можливість офіційного працевлаштування.

Судом першої інстанції не враховано тих обставин, що обвинувачений не переховувався від правоохоронних органів, не знищував, не переховував та не спотворював будь-чого, що має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не перешкоджав кримінальному провадженню будь-яким іншим чином.

Крім того, ОСОБА_8 самостійно з`явився за викликом до слідчого до поліцейського відділку.

Обвинувачений має матір та малолітню сестру на утриманні, що також свідчить про міцність його соціальних зв`язків. Батько обвинуваченого загинув при захисті Батьківщини.

ОСОБА_8 має незадовільний стан здоров`я, потребує негайного оперативного (хірургічного) втручання у зв`язку з прогресуючим захворюванням, відповідні докази чого були надані стороною захисту суду 1-ї інстанції.

Судом 1-ї інстанції безпідставно не врахована можливість внесення застави, про що була подана суду письмова заява матір`ю обвинуваченого.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Вирішуючи питання про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, а також з урахуванням особи обвинуваченого та його поведінки упродовж останніх років, який раніше неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення, новий злочин вчинив у період дії іспитового строку, встановив наявність реальних ризиків, передбачених пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу. Крім цього, суд дійшов висновку про відсутність підстав визначати розмір застави.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених пп. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, як стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, та виправдовують тримання особи під вартою.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких правопорушень проти авторитету органів державної влади, за який законом передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття слідчим суддею необґрунтованого рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо можливості внесення обвинуваченим розміру застави, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Виходячи зі змісту п. 1 ч. 4 ст.183 КК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На думку суду апеляційної інстанції, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , характеру кримінального правопорушення, в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, вчиненого в період іспитового строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави у даному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого були оцінені судом першої інстанції під час вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з висновкам суду погоджується й колегія суддів. Нових даних та відомостей про неможливість надання ОСОБА_8 належного лікування в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» захисником суду апеляційної інстанції не надано

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 10 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: