Номер провадження 1-кп/175/1886/25
УХВАЛА

іменем України

28 січня 2026 року селище Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0031145 від 30.08.2025, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Полтава, громадянин України, освіта вища, неодружений, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, інспектор прикордонної служби 2 категорії - водій другої групи мінометів відділення вогневої підтримки першого відділу прикордонної служби другої прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдат, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України

ВСТАНОВИВ:

Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, не визначати розмір застави, або визначити її у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, вважав, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання обов`язків.

Обвинувачений заперечив проти заявленого прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою, просив обрати запобіжний захід домашній арешт.

Захисник заперечував прти задоволення клопотання прокурора про продовження тримання під вартою ОСОБА_4 , просив застосувати заставу до його підзахисного.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Суд погоджується, що є достатні підстави вважати наявним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, зважаючи на тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні злочину, який йому інкримінується за ч.4 ст.402 КПК України.

Суд погоджується, що є достатні підстави вважати наявним ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на волі і, маючи змогу вільно пересуватися, обвинувачений зможе здійснити спробу впливу різними методами та шляхами на свідків.

Суд вважає реальним передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України ризик, оскільки перебуваючи на волі обвинувачений зможе здійснити спробу ухилитись від військової служби, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Відтак встановлено, що ризики, наявні на момент обрання запобіжного заходу не зменшились і залишаються реальними.При цьому недоведеним у судовому засіданні є ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При вирішенні питання щодо продовження обраного виду запобіжного заходу, суд враховує наявність ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, його вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, та ризик повторення протиправної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Раніше не судимий ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Оцінивши у сукупності всі обставини, в тому числі передбачені ст.ст.177-178 КПК України, суд вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, продовження злочинної поведінки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Крім того, згідно ч.8 ст.176 КПК, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується запобіжний захід тримання під вартою.

Таким чином, суд доходить висновку, що зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на даному етапі є найбільш доцільним запобіжним заходом. Відтак клопотання в цій частині слід задовольнити.

Водночас суд відмічає, що 01.09.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та встановлено заставу у вигляді 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень.

Визначений розмір застави, на думку суду є достатнім і є не є таким, що надмірно обтяжливий для обвинуваченого, дозволяє запобігти ризикам, встановленим судом. Підстав для затосування застави у більшому розмірі судом не встановлено. А відтак, в цій частині клопотання прокурора слід відмовити.

Суд доходить висновку, що умови альтернативного запобіжного заходу у виді застави (розмір та обов`язки), визначені ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 01.09.2025 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 184, 193, 194, 197, 314-316, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою на гауптвахті на 60 днів, тобто до 28 березня 2026 року включно.

Залишити без змін розмір застави та обсяг обов`язків, пов`язаних з внесенням застави, раніше визначений ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 01.09.2025.

На ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1