ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 461/1308/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/223/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 111 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

за участі обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

при секретарі ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , подане під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження №11-кп/817/223/25 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.111 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2025 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, та призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного їй на праві власності.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання, а саме з 25.08.2022 року.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав клопотання про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченої з тримання під вартою на домашній арешт за місцем її проживання, яке обгрунтував відсутністю ризиків, визначених ст.177 КПК України, наявністю у обвинуваченої постійного місця проживання, міцністю її соціальних зв`язків, не переховуванням від органів слідства та суду, добровільною участю у процесуальних діях, завершенням досудового розслідування, зібранням всіх доказів у вказаному провадженні стороною обвинувачення, що виключає можливість впливу обвинуваченою на свідків або знищення доказів та намір вчинення іншого кримінального правопорушення.

Заслухавши головуючого, обвинувачену та її захисників, які підтримли клопотання з викладених у ньому мотивів, прокурора, який щодо його задоволення заперечив, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2025 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, та призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного їй на праві власності.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.08.2022 щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 23.10.2022 з утриманням останньої у Львівській установі виконання покарань №19, який неодноразово продовжувався, останній раз, вироком суду до набрання ним законної сили.

Перевіряючи доводи захисника щодо зміни вказаного запобіжного заходу на домашній арешт колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення Кодексом передбачено види заходів забезпечення кримінального провадження, до яких належать запобіжні заходи, включаючи домашній арешт та тримання під вартою (статті 131,176,1981,183).

До заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до частини другої статті 131 Кодексу, посеред іншого, належать запобіжні заходи, якими згідно ст.176 Кодексу є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст.148 КПК Українизапобіжні заходи обираються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігти спробам уникнути від дізнання, досудового слідства та суду, перешкодити встановленню істини в кримінальній справі, продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до загальних положень про запобіжні заходи, такі обираються виключно з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, зокрема, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених нормами КПК.

Колегія суддів виходить з того що ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється державній зраді, що є особливо тяжким злочином, відповідальність за який передбачена у вигляді позбавлення волі строком від 12 до 15 років позбавлення волі, не зменшились та продовжують існувати ризики ухилення чи переховування її від суду, з огляду на особливу тяжкість обвинувачення та суворість покарання, відтак, вона може виїхати на окуповану територію чи в рф , змінивши в умовах воєнного стану місце свого проживання. З протокол огляду особистого мобільного телефону ОСОБА_6 вбачається що, остання має знайомих , які проживають в російській федерації, і згідно переписки із ними, їй пропонують переховування від слідства та суду.

Колегія суддів вважає що також продовжує існувати ризик незаконно впливати на інших учасників у кримінальному провадженні, оскільки отримавши матеріали досудового розслідування, ОСОБА_6 володіє інформацією стосовно свідків , у зв`язку з чим остання, перебуваючи на волі, може схиляти вказаних осіб, яким відомі обставини вчинення вищевказаного кримінального правопорушення , до дачі завідомо неправдивих показів або відмови від їх надання, що негативно вплине на перебіг судового розгляду; дані свідки безпосередньо судом ще не допитані.

Їй інкриміновано вчинення особливо тяжкого злочину - державна зрада, який спрямований на шкоду інтересам нашої держави, в якій запроваджено воєнний стан. Враховуючи суть обвинувачення, можна прийти до виснокву, що ОСОБА_6 може продовжити злочинну діяльність , тому числі і з метою уникнення кримінальної відповідальності або вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема злочин проти основ національної безпеки України. Обвинувачена є медійною особою, приймала участь у політичних програмах проросійського спрямування, надавала різного роду інтерв`ю, спрямовані на дискредитацію органів державної влади та місцевого самоврядування шляхом організації та фінансового забезпечення проведення масоваих акцій прорестного характеру, інформаційних акцій, культурно-масових заходів тенденційного та ідеологічного спрямування.

Колегія суддів вважає що ризики, які були встановлені на момент обрання запобіжного заходу, продовжують існувати . Підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченій відсутні.

Аргументи, які наводить захисник щодо наявності можливості забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків у разі зміни запобіжного заходу: наявність у обвинуваченої постійного місця проживання, міцність її соціальних зв`язків, не переховування від органів слідства та суду, добровільна участь у процесуальних діях, завершення досудового розслідування, зібрання всіх доказів у вказаному провадженні стороною обвинувачення, не є достатньо вагомими щоб запобігти настанню існуючих ризиків, тому зважаючи на відсутність достатніх гарантій належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченою у разі зміни запобіжного заходу, та відсутність будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та особи обвинуваченої, колегія суддів прийшла до висновку про те, що в задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченої слід відмовити.

Керуючись вимогами ст. ст. 183-184, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді