ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 12 серпня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням від 04 липня 2025 року.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що апелянтом не наведено конкретних фактичних обставин, які би об`єктивно свідчили про вчинення суддею Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого певною статтею КК України, в тому числі й кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.365, 442, 109 КК України, на які посилається заявник, а викладені ним доводи є особистою оцінкою дій судді та фактично виражають незгоду з поданою нею скаргою до Вищої ради правосуддя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 12 серпня 2025 року та зобов`язати уповноважену особу Полтавської обласної прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його скаргою про вчинення суддею ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.109, 365, 442 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: в направлених ним до Офісу Генерального прокурора скаргах він вказав обставини, які свідчать про наявність у діях ОСОБА_7 ознак кримінальних правопорушень, зокрема: зловживання владою та службовим становищем, перевищення влади й службових повноважень, геноциду, зловживання впливом, втручання в діяльність судових органів; у повідомленні Полтавської обласної прокуратури необгрунтовано зазначено про відсутність підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за його ( ОСОБА_6 ) зверненням від 04 липня 2025 року; в порушення вимог КПК України уповноваженою особою органу прокуратури не було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за вказаним вище фактом. Водночас апелянт посилається на те, що слідчий суддя: розпочав установлювати обставини, чи містила його ( ОСОБА_6 ) скарга - повідомлення про кримінальне правопорушення, склад злочину та досліджувати докази про наявність у діяннях особи складу кримінального правопорушення, що не передбачено КПК України; не розглянув скаргу в передбачений законом строк.

Учасники провадження були належним чином повідомлені про місце, дату, час розгляду апеляційного розгляду та в судове засідання не з`явились. Водночас апелянт і прокурор у направлених заявах просили здійснювати апеляційний розгляд за їх відсутності.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України регламентовано, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стадія ж ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про кримінальне правопорушення, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

КПК України закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки). Так, у силу вимог ч.ч.1 та 2 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається в тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення, які можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України).

Разом з цим, якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Наведений вище підхід узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 30 вересня 2021 року у справі №556/450/18 (провадження №51-4229км20), відповідно до якої слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019 року у справі №818/1526/18 (провадження №11-1263апп18) також наголосила на тому, що в межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За таких обставин, доводи апелянта, які зводяться до наявності обов`язку фактично автоматичного внесення уповноваженою особою відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за поданою заявою/повідомленням, позбавлені підстав.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_6 подав до Офісу Генерального прокурора скаргу й звернення, вимоги й суть доводів яких є аналогічними за своїм змістом, у яких просив унести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення суддею Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_7 перевищення влади та службових повноважень (а.п.3-5, 19-25).

Зазначені вище скаргу та звернення Офісом Генерального прокурора було направлено відповідно до територіальної юрисдикції для розгляду до Полтавської обласної прокуратури.

Прокурором Полтавської обласної прокуратури встановлено, що ОСОБА_6 не наведено конкретних і достатніх даних про можливе вчинення особою кримінального правопорушення, передбаченого певною нормою КК України, викладені ним відомості не свідчать про кримінальну протиправність діянь та їх караність за кримінальним законом, у зв`язку з чим, констатовано відсутність підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за повідомленими ОСОБА_6 обставинами (за вказаними вище скаргою та зверненням).

Слідчим суддею за результатами розгляду скарги ОСОБА_6 відмовлено в її задоволенні.

Так, зі змісту зазначених вище звернення та скарги ОСОБА_6 , поданих до органу прокуратури, вбачається, що вони не містять конкретних даних і наведення обставин, які би могли вказувати на вчинення кримінального правопорушення, в тому числі кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.109, 365, 442 КК України, що було би підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щоб у подальшому проводити досудове розслідування. При цьому, аналіз звернення та скарги підтверджує, що їх доводи головним чином зводяться до незгоди заявника з фактом та обставинами подачі ОСОБА_7 скарги щодо нього до Вищої ради правосуддя, порядком здійснення нею судового засідання, в них зазначається про недотримання ОСОБА_7 трудової дисципліни й робочого процесу. Але ці обставини не свідчать на ісування вказівки саме на кримінально протиправні дії та наявність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Викладені ж заявником твердження ґрунтуються на власному аналізі норм кримінального закону, не містять об`єктивних відомостей та обставин, які би свідчили про ймовірне вчинення згаданих вище кримінальних правопорушень.

Тому уповноважена особа органу прокуратури не мала підстав вважати, що в зверненні та скарзі ОСОБА_6 наведено обставини, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення/кримінальних правопорушень.

Таким чином, викладені вище обставини не тягнуть за собою обов`язку органу прокуратури щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вказаними вище зверненням і скаргою з подальшим вчиненням дій, передбачених ст.214 КПК України, через це висновок слідчого судді про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 , як наслідок, є правильним і, за таких обставин, колегія суддів не вбачає належних та виправданих підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Посилання апелянта на те, що слідчий суддя не розглянув скаргу в передбачений законом строк як на підставу для скасування ухвали слідчого судді є неспроможними.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що скарга ОСОБА_6 надійшла до Шевченківського районного суду м. Полтава та автоматизованою системою документообігу суду була розподілена слідчому судді 29 липня 2025 року об 11 годині 31 хвилині (а.п.1-8).

30 липня 2025 року слідчим суддею відкрито провадження за скаргою ОСОБА_6 і призначено її до розгляду на 01 серпня 2025 року о 09 годині 45 хвилин, тобто в межах сімдесяти двох годинного строку з моменту надходження скарги, передбаченого ч.2 ст.306 КПК України (а.п.9).

Разом з цим, 01 серпня 2025 року до слідчого судді надійшло клопотання прокурора про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю надання необхідних матеріалів перевірок за заявою ОСОБА_6 (а.п.12).

За вказаною вище заявою розгляд скарги було відкладено на 12 серпня 2025 року о 09 годині 30 хвилин (а.п.13).

12 серпня 2025 року слідчим суддею розглянуто провадження та постановлено оскаржувану ухвалу (а.п.31-32).

Окрім того, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали посилання ОСОБА_6 на недотримання слідчим суддею строку розгляду скарги, передбаченого ч.2 ст.306 КПК України, оскільки недотримання вказаного вище строку не впливає на висновки про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі вказаних вище скарги й звернення ОСОБА_6 , поданих до органу прокуратури.

Так, процесуальні строки поділяються на строки реалізації права та строки виконання обов`язку. Їх недотримання спричиняє різні правові наслідки. Закінчення строків реалізації права призводить до втрати можливості з боку носія цього права ним скористатися. Закінчення ж строку виконання обов`язку не спричиняє його припинення, а обов`язкова дія повинна бути виконана і після закінчення строку.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би свідчили про необхідність скасування судового рішення слідчого судді, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 12 серпня 2025 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4