612/950/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року с-ще Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Близнюки Харківської області кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чаплинка Юр`ївського району Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 20.03.2007 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 186, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;

2) 21.03.2008 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;

3) 20.05.2011 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;

4) 05.04.2013 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, 17.03.2016 звільнений по відбуттю покарання;

5) 30.09.2016 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

6) 23.03.2017 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України до 12 років позбавлення волі, звільнений 09.09.2024 з РВК № 56 в м. Суми,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 14.09.2025, приблизно о 23:10, не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, тобто з порушенням вимог п.п. 2.1 а), 2.9 а) Правил дорожнього руху, згідно з якими:

2.1 а) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної

2.9 а) «Водієві забороняється, а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

керував технічно-справним автобусом «Богдан А-09212», р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , та рухався по автодорозі «Лозова-Близнюки» зі сторони с. Близнюки Лозівського району Харківської області у напрямку до м. Лозова Харківської області, зі швидкістю у 50 км/год. Рухаючись по вказаній дорозі у зазначеному напрямку, в районі регульованого залізничного переїзду, розташованого на 933 км залізничного перегону «Лозова-Близнюки», ОСОБА_4 , діючи необережно, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, втратив контроль над керуванням автобусу «Богдан А-09212», р.н. НОМЕР_2 , виїхав за межі проїзної частини на ліве по ходу його руху узбіччя, де здійснив наїзд на перешкоду у вигляді залізобетонної електроопори, чим порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:

- 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.».

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобусу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих трав помер на місці події.

Порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4 , виразилося в тому, що він 14.09.2025, приблизно о 23:10 перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, керував автобусом «Богдан A-09212», р.н. НОМЕР_2 , та рухався по автодорозі «Лозова-Близнюки» зі сторони с. Близнюки Лозівського району Харківської області у напрямку до м. Лозова Харківської області, зі швидкістю у 50 км/год. Рухаючись по вказаній дорозі у зазначеному напрямку, в район регульованого залізничного переїзду, розташованого на 933 км залізничног перегону «Лозова-Близнюки», ОСОБА_4 , діючи необережно, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, втратив контроль над керуванням автобусу, та виїхав за межі проїзної частини на ліве по ходу його руху узбіччя, де здійснив наїзд на перешкоду у вигляді залізобетонної електроопори, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи N? 0000179 від 21.10.2025, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події причиною смерті потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , став травматичний шок, обумовлений тупою поєднаною травмою тулуба у вигляді переломів ребер та кісток тазу з розривами внутрішніх органів і крововиливами у плевральні та черевну порожнину, який за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Згідно з висновком судової авто технічної експертизи N? CE-19/121-25/25902-IT від 20.10.2025, дії водія автобусу «Богдан А-09212», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки перебували у причинному зв?язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.

Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 , вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся у скоєному, погодився із кваліфікацією органом досудового розслідування у вчинені ним діянні, не оспорював встановлених в ході досудового розслідування фактичних обставин справи на підставі яких йому пред`явлені обвинувачення. Пояснив про обставини справи, як викладено вище у вироку. Зазначив, що жалкує, що внаслідок ДТП загинув його знайомий.

Прокурор та захисник не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин.

Потерпіла ОСОБА_8 просила проводити розгляд справи без її участі, просила призначити покарання пов`язане з позбавленням волі.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 , в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, судом відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив учасникам кримінального провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд, переконавшись у правильності розуміння вказаних положень закону сторонами кримінального провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінальних правопорушень, а також винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеному кримінальному правопорушенні доведена в повному обсязі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує відсутність обтяжуючих обставин відповідно ст. 67 КК України. Щире каяття відповідно до ст. 66 КК України є обставиною, що пом`якшує його покарання.

Згідно класифікації кримінального правопорушення, передбаченої ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , за ч. 3 ст. 286-1 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Вивченням особи ОСОБА_4 судом встановлено, що він раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, неодружений.

Згідно досудової доповіді від 18.12.2025 ризик повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства високий.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує, що ним вчинено тяжкий злочини, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, а також висновок пробації.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, у вигляді позбавлення волі, в межах санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України, з призначенням додаткового покарання, визначеного санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України як обов`язкове, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Саме основне покарання у вигляді позбавлення волі, з призначенням обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає меті покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи зазначене, суд не може застосувати ст. 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, як просив обвинувачений, оскільки ця норма застосованою бути не може у випадку засудження, зокрема, за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вирішуючи питання щодо обрання міри запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, суд враховує те, що ОСОБА_4 засуджується до покарання у виді позбавлення волі реально. Тому враховуючи, що жоден інший запобіжний захід не забезпечить запобігання спробам ОСОБА_4 переховуватись від суду, суд застосовує до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», обравши його на строк до набрання вироком законної сили.

За правилами ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 в строк відбування покарання підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення з 15 вересня 2025 року до набранням цим вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов не пред`являвся.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведення експертиз.

Згідно ч. 4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Обрати запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили, залишивши його під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 15 вересня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 15 вересня 2025 року до набранням цим вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Арешт на майно, а саме на: автобус «Богдан А-09212», р.н. НОМЕР_4 , накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.09.2025 скасувати.

Речовий доказ по кримінальному провадженню: автобус «Богдан А-09212», р.н. НОМЕР_4 , який знаходиться на відповідальному зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів СПД №1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області повернути «ПРАТ Покровське АТП 11214.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № 14449 від 20.10.2025 в сумі 12 722 (дванадцять тисяч сімсот двадцять дві) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи № СЕ-19/121-25/25902-ІТ від 20.10.2025 в сумі 4457 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят сім) грн. 00 коп.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1