Номер провадження: 11-кп/813/572/25
Справа № 946/8619/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001147 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.03.2024 року відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ізмаїлі Одеської області, громадянина України, одруженого, з середньо-спеціальною освітою, працюючого за наймом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в останнє:

- 08.05.2018 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, зміненого ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.11.2022, за ч. 1 ст. 263, ст. 348, ст. 70 КК до позбавлення волі на строк тринадцять років, звільнений 07.11.2022 року за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.03.2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання:

за ч. 1 ст. 146 КК у виді позбавлення волі на строк три роки;

за ч. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк десять років.

На підставі ст. 70 КК ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень визначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк дванадцять років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжений до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислений з моменту його фактичного затримання та взяття під варту, а саме з 07 жовтня 2023 року, зарахувавши йому таким чином згідно ч. 5 ст. 72 КК в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07 жовтня 2023 року до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку день за день.

Також даним вироком вирішено питання заходів забезпечення кримінальне провадження, судових витрат та речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку:

22.04.2023 року о 19:31 год. у ОСОБА_7 , який знаходився біля відділення АТ «Ощадбанк» по вул. Михайла Грушевського, 1 в м. Ізмаїлі Одеської області (далі м. Ізмаїл), куди він прийшов на прохання особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, виник спільний кримінально протиправний умисел з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, направлений на викрадення людини ОСОБА_9 , з метою транспортування останнього до місця, визначеного особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження.

Реалізуючи свій спільний кримінально протиправний умисел, направлений на викрадення людини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою транспортування ОСОБА_9 до визначеного особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, місця, ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, проти волі ОСОБА_9 , використовуючи психологічний тиск та фізичну силу, взяли його під руки та незаконно заштовхали на заднє пасажирське сидіння салону автомобіля марки «Daewoo» модель «Lanos» номерний знак НОМЕР_1 , який на той час перебував у користуванні особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, тим самим позбавили права ОСОБА_9 на вільне пересування, та поїхали з місця події.

У подальшому ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, привезли та утримували ОСОБА_9 проти його волі біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , після чого цього ж дня у приблизно о 20:00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_9 був звільнений та відпущений.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 146 КК, а саме незаконне викрадення людини.

Крім того, 22.04.2023 в період часу з 19:31 год. до моменту звільнення ОСОБА_9 , а саме приблизно до 20:00 год., більш точного часу не встановлено, у ОСОБА_7 та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, які в цей час пересувались м. Ізмаїлі в автомобілі марки «Daewoo» моделі «Lanos» номерний знак НОМЕР_1 , який на той час перебував у користуванні особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, після того, як вони спільно, незаконно викрали ОСОБА_9 , з мотивів особистої неприязні до нього, через його можливі протиправні дії, пов`язані з крадіжкою майна з території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та відчуттям уявного відновлення справедливості, виник спільний кримінально протиправний умисел, направлений на умисне спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень з метою примушування останнього зізнатися у крадіжці майна.

Реалізуючи свій спільний кримінально протиправний умисел ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діючи з єдиним умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою невстановленого знаряддя, спричинили ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі травматичного набряку головного мозку, вогнищевих деструкцій та множинних внутрішньо мозкових крововиливів в кортикальних відділах великої півкулі, крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку, крововиливу під тверду мозкову оболонку головного мозку, розходження вінцевого шва, крововиливу в м`яких тканинах голови, синця на верхній та нижній повіці правого ока, які викликали небезпечні для життя явища, внаслідок яких в період часу з 22:15 год. 22.04.2023 до 01:15 год. 23.04.2023, більш точного часу не встановлено, за адресою: АДРЕСА_3 , настала смерть ОСОБА_9 .

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, вчинене групою осіб.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційних скаргах, та доповненнях, обвинувачений та його захисник не погоджуються із вироком щодо визнання ОСОБА_7 винуватим у скоєнні інкримінованих йому правопорушеннях, вважають вирок незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційних скарг посилаються на наступне:

-судом порушено право на захист обвинуваченого, оскільки ОСОБА_7 не володіє українською мовою, а судом першої інстанції не було належним чином забезпечено право обвинуваченого на перекладача;

-показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 є хибними, непослідовними та неправдивими, а відтак такими, що не відповідають дійсності;

-свідок ОСОБА_12 завдавав потерпілому ОСОБА_9 удари рукою по голові, однак судом у вироку даний факт не відображений взагалі;

-не всі відеозаписи з вилучених камер відеоспостереження маршруту автомобіля ОСОБА_13 містять дані, згідно з якими можна ідентифікувати автотранспортний засіб;

-суд першої інстанції, встановивши довжину часу, коли потерпілий ОСОБА_9 слідував додому, поза полем камер відеоспостереження, без наявності свідків або очевидців, не встановив того, що ОСОБА_9 , який веде паразитичний спосіб життя, міг мати конфлікт, сутички, бійки, падіння в результаті яких отримав тілесні ушкодження;

-відповідно до даних протоколу огляду місця події від 24.04.2023 року, потерпілий не мав ушкоджень волосяної частини голови, тоді як у висновку від 29.05.2023 року встановлені ушкодження цієї ділянки тіла потерпілого;

-в машині ОСОБА_14 сліди крові потерпілим залишені під час інших обставин, однак судом не встановлено, за яких саме обставин це відбулось;

-механізм утворень тілесних ушкоджень потерпілому та його спосіб судовим експертом та органом досудового розслідування не встановлено, а тому висновки суду щодо завдавання обвинуваченим тілесних ушкоджень потерплому вилученими з автомобілю предметами не відповідає фактичним обставинам справи;

-суд безпідставно відмовив обвинуваченому у об`єднанні кримінальних проваджень відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_7 ;

-суд відмовив обвинуваченому у клопотанні про проведення слідчого експерименту;

-судом не здобуто доказів про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

На підставі цього обвинувачений та захисник просять вирок судувідносно ОСОБА_7 скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням виправдати.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судовому засіданні апеляційного суду: обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 доводи апеляційних скарг підтримали, просили задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Потерпілих у кримінальному провадженні немає, оскільки внаслідок кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , настала смерть ОСОБА_9 , а його близький родич мати не надала письмову згоду відповідно до ч. 7 ст. 55 КПК про визнання її потерпілою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, наведених у вироку.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях не визнав у повному обсязі, та пояснив суду, що 22.04.2023 він знаходився на стадіоні поруч зі школою №10, розташованою в районі вул. Рєпіна в м. Ізмаїлі, неподалік від відділення АТ «Ощадбанк». Аж раптом йому зателефонував ОСОБА_12 , який допомагав йому влаштуватися на роботу, та попросив підійти до нього. Як виявилося він був зовсім неподалік від ОСОБА_12 , тому через двори вирішив підійти до нього, оскільки думав, що це пов`язано з роботою. Наблизившись до автомобіля « Daewoo Lanos», який належав ОСОБА_12 , він побачив ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння та ОСОБА_15 . ОСОБА_9 вже сидів на асфальті. Побачивши його, ОСОБА_9 став почувати себе впевненіше, попросив його при цьому поїхати разом з ним та ОСОБА_12 до якогось діда, щоб вирішити питання стосовно крадіжки насоса. Ініціатором поїздки з самого початку був ОСОБА_12 , а ОСОБА_9 із самого початку не хотів нікуди їхати. ОСОБА_7 зазначив, що не наносив жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , оскільки сам може деколи щось вкрасти, а з розмови з ОСОБА_9 він зрозумів, що останній хоче вирішити питання з тим, у кого вкрав певне майно. ОСОБА_9 дуже хотів, щоб він ( ОСОБА_7 ) був присутнім під час розмови з дідом, оскільки він його боявся. Вони пропонували ОСОБА_15 поїхати разом з ними, однак останній відмовився. ОСОБА_9 сів у машину ОСОБА_12 добровільно, жоден з них відносно ОСОБА_9 фізичну силу не застосовував, психологічного на останнього не тиснув, усе відбувалося мирно та за згодою ОСОБА_9 . Він ( ОСОБА_7 ) разом з ОСОБА_9 сів на заднє пасажирське сидіння, де сидів малолітній син цивільної дружини ОСОБА_12 , яка також перебувала в автомобілі, та сиділа на передньому пасажирському сидінні. Під`їхавши до будинку, де мешкав дід, ОСОБА_12 відкрив ОСОБА_9 двері, останній вибіг із салону автомобіля, підбіг до діда та почав перед ним вибачатися. Незважаючи на те, що ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння, проте він розумів, що робить. ОСОБА_9 домовився з дідом, що відшкодує йому 10 000 грн, після чого вони потиснули один одному руки й розійшлися. Обвинувачений зазначив, що від ОСОБА_9 йшов поганий запах, у нього були мішки під очима через те, що він постійно вживав спиртні напої, під правим оком він, начебто, бачив почервоніння. Коли ОСОБА_9 пішов, він його більше не бачив. ОСОБА_12 підвіз його ( ОСОБА_7 ) до кінотеатру «Україна», де він приблизно о 20:15 год. пройшов до свого товариша на прізвище чи то « ОСОБА_16 », чи то « ОСОБА_17 », в якого вдома були їх спільні знайомі. Коли він йшов від свого товариша додому, його ніхто не бачив. Вдома на нього чекала мати та неповнолітній син, а його дружина вже довгий час перебуває за кордоном в Англії.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення дослідженими безпосередньо судом 1-ої інстанції ним доказами, а також показаннями свідків.

Так, суд 1-ої інстанції надав наступну оцінку показанням свідків та письмовим доказам, виклавши їх у вироку наступним чином.

Допитаний під час судового розгляду як свідок ОСОБА_12 пояснив, що 22 квітня 2023 року він знаходився разом з ОСОБА_18 у будинку його батьків, а згодом вони поїхали до останньої додому, будинок розташований біля відділення АТ «Ощадбанк» по вул. М. Грушевського, 4 в м. Ізмаїлі. Там він зустрів ОСОБА_9 , який, як йому відомо зі слів ОСОБА_19 , обікрав ОСОБА_20 . ОСОБА_9 йшов з якимось чоловіком, якого він раніше не бачив та не знав, чоловік виглядав неохайно, його одяг був брудним, від нього тхнуло неприємним запахом. Він хотів відвести ОСОБА_9 до ОСОБА_20 , щоб ОСОБА_9 відшкодував діду завдані збитки. Він зазначив, що знав ОСОБА_20 зі свого дитинства, тому хотів допомогти йому. Спочатку ОСОБА_9 не хотів їхати з ним, але в ході розмови повідомив, що погодився поїхати, якщо ОСОБА_7 поїде разом з ними. Після цього він зателефонував ОСОБА_7 , який прийшов через декілька хвилин, всі сіли в автомобіль та поїхали до ОСОБА_20 , а саме на вул.Краснодонську. Він зазначив, що весь час нормально спілкувався з ОСОБА_9 , в ході розмови він його не бив, ОСОБА_9 просто сів навколішки, а коли ОСОБА_7 підійшов, вони вдвох допомогли ОСОБА_9 підвестися. Весь конфлікт має бути зафіксований на камерах відеоспостереження, що розташовані на магазині «Бриз». Крім того, всю сварку бачили працівники поліції охорони, які були розташовані на відстані 20 25 м. від них. Він писав заяву до відділу поліції з приводу бездіяльності працівників охорони, які запевняли, що не бачили сварку між чоловіками, оскільки були на відстані 100 150 м. та спостерігали протягом хвилини, після чого поїхали. Окрім нього, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в автомобілі перебувала його цивільна дружина та малолітня дитина восьми років, хвора на аутизм. Він весь час перебував за кермом свого автомобіля «Daewoo Lanos» сірого кольору, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 сиділи на задньому пасажирському сидіння, ОСОБА_7 справа, ОСОБА_9 зліва, з ними також по середині сидів хлопчик восьми років, а його дружина сиділа на передньому пасажирському сидінні. Він поїхав спочатку по вул. І. Франка, звідки повернув на вул. Рєпіна, потім повернув на вул. Шевченка, звідки вже виїхав на вул. Краснодонську. Приїхавши до ОСОБА_20 , останній почав розмовляти з ОСОБА_9 , який пообіцяв повернути певну суму грошей, ані він, ані ОСОБА_7 в розмову між чоловіками не втручалися. Після розмови ОСОБА_9 попросив його аби він підвіз його додому, однак він йому відмовив та ногою пхнув під зад, після чого ОСОБА_9 пішов додому своїм ходом, а він разом з ОСОБА_7 зайшов до гаражу ОСОБА_20 , після чого він підвіз ОСОБА_7 до кінотеатру, а сам поїхав додому до своєї дружини ОСОБА_18 , з якою провів цілий вечір, при цьому ОСОБА_9 більше того вечора він не бачив. Згодом від працівників поліції йому стало відомо, що ОСОБА_9 помер.

Свідок ОСОБА_21 під час судового розгляду пояснила, що 22.04.2023 близько 21:00 22:00 год. її син ОСОБА_9 прийшов запиханий додому за адресою: АДРЕСА_3 , де вона проживала разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_22 . Вона побачила у сина на обличчі синці, син сказав, що його побили якісь «нацики» біля магазину «Корона» біля вул. Шевченка, але називати їх імена він боявся, наче, його залякали. Фразу сина про «нациків» вона розцінила як таку, що його побили військові, але безпосередньо син про військових їй нічого не казав, вона самостійно додумала вислів сина. Швидку допомогу вона не викликала, оскільки не думала, що все так обернеться, син, начебто, нормально себе почував. Окрім цигарок в кишені при синові нічого не було. Він попросив, щоб вона зробила йому чай, після чого допомогла синові помитися, оскільки він сам не міг, сказав, що його били по п`ятках, але вона оглянула їх і нічого не помітила. ОСОБА_9 , випивши чай, пішов спати, а на ранок вона виявила його труп на тому місці, де він ліг спати, після чого одразу викликала працівників поліції. Вона зазначила, що син нічого не розказував з приводу того, що сталося. Час від часу син мешкав чи то у неї, чи то на АДРЕСА_4 з тіткою, але того дня чомусь прийшов до неї, а не до себе додому, можливо, через те, що до неї було ближче йти. Вона зазначила, що син часто вживав спиртні напої, але, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поводив себе адекватно, не буянив, був дуже тихим. У її сина конфліктів ні з ним не було. Між нею, її співмешканцем та сином завжди були добрі стосунки, вони ніколи не сварилися. Крім того, вона підтвердила, що на переглянутому під час судового розгляду відеозаписі, йшов саме ОСОБА_9 , оскільки впізнала його за ходою, а також одягом.

Свідок ОСОБА_22 під час судового розгляду пояснив, що у квітні 2023 року близько 21:00 год. ОСОБА_9 прийшов додому за адресою: АДРЕСА_3 , де він проживав разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_21 , а саме матір`ю загиблого ОСОБА_9 . Окрім них в будинку перебувала його мати ОСОБА_23 . В ОСОБА_9 на обличчі був синець під оком. ОСОБА_21 запропонувала синові чай, після чого він пішов відпочивати, пояснивши, що погано себе почуває, а вже на ранок вони виявили його мертвим. Він помітив у хлопця гематоми на обличчі, обличчя було опухле, не таке як завжди, матері ОСОБА_9 пояснив, що його хтось побив, проте імен не назвав. Він зазначив, що ОСОБА_9 проживав по АДРЕСА_4 . Між ними завжди були хороші стосунки, сварок між ними ніколи не виникало.

Свідок ОСОБА_24 під час судового розгляду пояснила, що 22.04.2023 приблизно о 20:00 20:25 год. вона йшла додому з магазину «М`ясмаркет», де вона працює, зайшовши по дорозі до магазину «Корона», розташованого по вул. Героїв Азовсталі (колишня назва Краснодонська) в м. Ізмаїлі, щоб купити продукти. Вона побачила хлопця, який сидів на лавочці, а вийшовши з магазину, побачила як цей хлопець спокійно підвівся та пішов. Хлопець весь був брудним, п`яним та опухлим, напевно, через те, що багато випив. Чи були у нього на тілі чи обличчі тілесні ушкодження, вона не звернула уваги. Поруч з магазином вона більше нікого не бачила. Згодом, до неї в магазин прийшли працівники правоохоронних органів, показали фото чоловіка й запитали чи не бачила вона його, пояснивши, що хлопця вбили.

Свідок ОСОБА_20 під час судового розгляду пояснив, що якось він сидів у своєму гаражі з товаришем ОСОБА_19 , який наразі вже покійний, вони трохи випивали, а згодом розійшлись. Він був знайомий з ОСОБА_25 дуже багато років, вони разом працювали, ремонтували машини. Після того як ОСОБА_26 пішов, він вже закривав гараж, як до нього у ворота почали стукати якісь невідомі особи, яких він пустив до себе. Оскільки час вже був вечеряти, він запросив цих хлопців до столу, вони мали при собі пляшку горілки, якою згодом вдарили його по голові. Прийшовши у свідомість, він побачив, що хлопців вже немає, та він помітив, що вони його обікрали. Про цей неприємний випадок він розповів своєму товаришу ОСОБА_25 , який хлопців цих знайшов, привів їх до нього, та хлопці пообіцяли, що все повернуть. Він розповів, що ОСОБА_26 товаришував з чоловіком на прізвисько « ОСОБА_27 » ( ОСОБА_12 ). ОСОБА_28 зателефонував та спитав його, чи може він допомогти його приятелю полагодити авто. Згодом приїхав « ОСОБА_27 », він підремонтував йому глушник, тоді ж вони і познайомилися, раніше до цього він цього хлопця не знав. Під час розмови ОСОБА_29 спитав його, чи дійсно певні особи колись у нього викрали майно, що він підтвердив, розповівши йому про обставини та назвавши імена цих осіб. ОСОБА_29 просто мовчки слухав. Після цієї розмови через деякий час хтось постукав до нього у ворота. Відчинивши їх, він побачив ОСОБА_12 , який стояв із загиблим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 , з ними також була якась жінка. Він не пам`ятає чи телефонував йому ОСОБА_29 перед тим як приїхати. Він побачив, що у ОСОБА_9 на той момент вже було опухле обличчя, він перебував у нетверезому стані, був неохайним та брудним, жодних тілесних ушкоджень на хлопцеві він не побачив. Хлопець був наляканим та у пригніченому стані. Вони постояли, поспілкувалися, під час розмови ОСОБА_12 почав сварити ОСОБА_9 за те, що останній не тримає свого слова, однак ОСОБА_9 почав плакатися, говорив, що протягом тижня все вирішиться, на що ОСОБА_12 сказав останньому йти додому. Він пояснив, що хтось з них попросив попити, після чого він зайшов до будинку, а коли зайшов у гараж, ворота якого були відчинені, став в отворі воріт та побачив як ОСОБА_12 дав ОСОБА_9 потиличника. Він трохи постояв та вийшов на вулицю, принісши із собою воду, всі пройшли до гаражу, але ОСОБА_9 він більше не бачив, він бачив як останній уходив. Увесь час ОСОБА_7 стояв і спілкувався з жінкою, яка приїхала з ними. Він зазначив, що ОСОБА_9 не скаржився на те, що його начебто привезли до нього силою чи про те, що йому наносили тілесні ушкодження. Він зазначив, що показання, які він давав під час досудового розслідування, у протоколі зазначені невірно.

Свідок ОСОБА_11 під час судового розгляду пояснив, що в обідній час у 20-х числах квітня 2023 року він знаходився на ринку «Дворик», розташованому біля відділення АТ «Ощадбанк» по вул. М.Грушевського (колишня Енгельса) в м. Ізмаїлі разом зі своїми колегами, зазначивши, що працює в державній службі охорони. По розмовах він знає загиблого ОСОБА_9 , як особу, що завжди перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Того ж дня, за 10 хвилин до скандалу він бачив ОСОБА_9 без жодних тілесних ушкоджень на обличчі, він проходив з якимось чоловіком. Згодом, виїжджаючи з дворика на службовому автомобілі, він з колегами побачив автомобіль «Daewoo Lanos» сірого кольору з іржавим багажником, що стояв біля буд. №1 по вул. М.Грушевського. Поруч з автомобілем стояло троє чоловіків, що гучно між собою розмовляли. Вони зупинилися біля відділення АТ «Ощадбанк» на відстані близько 50 м від чоловіків, хвилину постояли, поспостерігали та переконавшись, що між чоловіками не буде бійки, поїхали далі нести службу.

Свідок ОСОБА_30 під час судового розгляду пояснив, що 22.04.2023 близько о 19:00 год. він перебував у наряді разом з ОСОБА_11 , оскільки вони працюють в Управлінні поліції охорони в Одеській області. Вони їхали на виїзд з ринку «Дворик» в м. Ізмаїлі, зліва від якого розташоване відділення АТ «Ощадбанк». Тоді ж вони побачили ОСОБА_9 разом з ОСОБА_15 , обидва чоловіки перебували у нетверезому стані. Жодних тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_9 він не бачив. Виїжджаючи зі сторони відділення АТ «Ощадбанк», на відстані 50 60 м вони побачили припаркований біля дев`ятиповерхового будинку, розташованого навпроти центрального входу до відділення АТ «Ощадбанк» автомобіль «Daewoo Lanos» сірого кольору із подряпинами на задньому крилі, який він часто бачив біля гаражу, що розташований біля їх відділку. Здалека він впізнав ОСОБА_9 , який стояв поруч із зазначеним автомобілем та сварився ще із двома чоловіками. ОСОБА_9 спілкувався з чоловіком, що стояв біля водійського сидіння зазначеного автомобіля, а ОСОБА_15 , якого він бачив того ж дня разом з ОСОБА_9 , стояв позаду останнього та просто мовчав. Побачивши, що між чоловіками немає бійки, вони поїхали далі. Із загиблим ОСОБА_9 він знайомий виключно по роботі, оскільки останній постійно випивав, просив гроші на алкогольні напої.

Свідок ОСОБА_31 під час судового розгляду пояснила, що 22.04.2023 близько 18:00 год. вона йшла до банкомату «Аваль», розташованому по пр. Миру в м. Ізмаїлі, де зустріла свого племінника ОСОБА_9 , який сидів на лавочці з двома чоловіками, одним з яких був ОСОБА_15 , а іншого вона не знає. Вона зайшла до магазину, а ОСОБА_9 , помітивши її, зазирнув у двері та покликав її. ОСОБА_9 проживав по АДРЕСА_4 , разом з нею, деколи бував загулював, але згодом повертався. До цієї зустрічі вона не бачила його два дні. ОСОБА_9 підійшов до неї, вони поспілкувалися, після чого вона запросила його до себе додому, на що він пообіцяв зайти ввечері. Тоді ж вона забрала в ОСОБА_9 колонку, оскільки вона належала її дітям, яку він часто приходив та брав. Після розмови з ним вона пішла у своїх справах, ввечері ОСОБА_9 так і не зайшов до неї в гості, а на ранок їй подзвонили та повідомили, що останній помер. Вона зазначила, що на тілі ОСОБА_9 не було жодних тілесних ушкоджень, у нього був гарний настрій, він посміхався, танцював, можливо перебував у стані алкогольного сп`яніння, але не гірше ніж зазвичай. На чоловікові був неохайний, брудний одяг, а саме куртка, штани, він любив балахони із капюшонами. Вона розповіла, що ОСОБА_9 по життю був дуже доброю людиною, ніколи не поводив себе агресивно, але полюбляв випити, та водився з такими ж особами, які вели розгульний спосіб життя. У ОСОБА_9 ніколи не було ніяких проблем чи непорозумінь з іншими особами, бо він за характером був не конфліктним. Крім того, вона підтвердила, що на переглянутому під час судового розгляду відеозаписі, йшов саме ОСОБА_9 , оскільки впізнала його за ходою, а також одягом.

Свідок ОСОБА_15 під час судового розгляду пояснив, що після обіду у квітні 2023 року він сидів на лавочці на ринку «Дворик» у м. Ізмаїлі зі своїм приятелем, коли до них підійшов його товариш ОСОБА_9 , який запитав про його подальші плани, на що він повідомив, що планує вже йти додому. Жодних тілесних ушкоджень в ОСОБА_9 він не бачив, в останнього було трохи опухле обличчя, можливо через п`янку. Після чого вони пішли разом додому, дійшли до відділення АТ «Ощадбанк», розташованого біля ринку «Дворик», аж раптом він побачив автомобіль «Daewoo Lanos» сірого кольору, звідки вийшов хлопець на прізвисько « ОСОБА_27 », який підійшов до ОСОБА_9 та в грубій формі наказав ОСОБА_9 , щоб останній їхав з ним ( ОСОБА_12 ), однак ОСОБА_9 чинив опір. Із розмови він зрозумів, що у ОСОБА_12 були претензії до ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_12 схопив ОСОБА_9 за руку, однак останній чи то впав, чи то присів на навпочіпки. ОСОБА_9 до останнього не хотів сідати до салону автомобіля, у зв`язку з чим ОСОБА_12 легенько вдарив ОСОБА_9 долонею руки по голові. Згодом, ОСОБА_12 комусь зателефонував, та до них підійшов ОСОБА_7 , якого він знав візуально, після чого вони з ОСОБА_12 підвели за обидві руки ОСОБА_9 та посадили останнього на заднє пасажирське сидіння з лівого боку вищевказаного автомобіля, в якому також сиділа дівчина, чи була там дитина він не звернув уваги. ОСОБА_12 сів за кермо автомобіля, а ОСОБА_7 ззаду разом з ОСОБА_9 , після чого вони поїхали у напрямку школи №10 по вул. І. Франка, а він пішов додому. Потім ОСОБА_9 він більше не бачив, а через добу дізнався, що останній помер. Він зазначив, що після цього його тримали у відділку поліції до з`ясування всіх обставин справи, жодних протиправних дій відносно нього не вчиняли та згодом відпустили.

Обставини та обстановку події, що мала місце 22.04.2023 між обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та загиблим ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_15 також докладно описав під час проведення слідчого експерименту за його участю, згідно відповідного протоколу від 26.04.2023 та додатку у виді таблиці ілюстрацій. Так, ОСОБА_15 на місці події, знаходячись на відкритій ділянці місцевості біля відділення банку АТ «Ощадбанк» по вул. М. Грушевського в м. Ізмаїлі, відтворив обставини того дня, а саме як 22.04.2023 приблизно о 19:20 год. невідомі особи ( ОСОБА_7 та ОСОБА_12 ), застосувавши силу, викрали ОСОБА_9 , який йшов разом з ним по вул. І. Франка в м. Ізмаїлі. Так, під час цієї слідчої дії ОСОБА_15 вказав в напрямку перехрестя вулиць М. Грушевського та І. Франка, та пояснив, що пройшовши від 5 до 10 м від вказаного перехрестя, до них під`їхав автомобіль «Daewoo» моделі «Lanos» сірого кольору, який зупинився по праву від них сторону. Він вказав місце, де зупинився автомобіль та місце, в якому в цей час він стояв разом з ОСОБА_9 . Далі, він показав як зі сторони водійського місця до них вийшов ОСОБА_12 , який в агресивній формі звернувся до ОСОБА_9 та почав рух в його сторону. За допомогою статиста він продемонстрував, в якому положенні перебував ОСОБА_9 відносно ОСОБА_12 , а саме прямо стоячи на ногах, тілом та головою прямо до ОСОБА_12 , та ставши з боку статиста продемонстрував, в яку область голови ОСОБА_9 було завдано удару. Після цього він продемонстрував як ОСОБА_12 намагався затягнути ОСОБА_9 до салону вищевказаного автомобіля, однак останній чинив опір. За допомогою манекена статури людини він відобразив як ОСОБА_9 сів на асфальтове покриття. Далі, він показав як ОСОБА_12 продовжив спроби затягнути ОСОБА_9 до салону автомобіля, хапаючи його за одяг. Він показав як ОСОБА_12 зателефонував ОСОБА_7 , який прийшов приблизно через 3 4 хв. Далі, свідок показав як ОСОБА_7 вийшов зі сторони подвір`я багатоповерхового будинку, розташованого прямо по вул. І. Франка, після чого він показав як ОСОБА_12 разом з ОСОБА_7 схопили ОСОБА_9 під руки, підвивши його з землі, потягнули до автомобіля, та посадили на заднє пасажирське сидіння з лівого боку, а також показав напрямок руху по вул. І. Франка, куди поїхав автомобіль (т. 1 а.п. 133 139).

Крім того, показання свідка ОСОБА_15 , надані ним як під час судового розгляду, так і під час слідчого експерименту, повністю об`єктивно підтверджуються даними відеозапису з камери відеоспостереження, яка охоплює ділянку місцевості на перехресті вул. М. Грушевського та І. Франка в м.Ізмаїлі, що виданий ОСОБА_32 (т. 1 а.п. 110), та даними протоколу його перегляду від 25.04.2023 (т. 1 а.п. 111 115). Так досліджений безпосередньо судом під час судового розгляду відеозапис свідчить про те, що 22.04.2023 о 19:24 год. зліва направо, вздовж будівлі відділення АТ «Ощадбанк» проходять дві особи, одягнені у темний одяг, одна з яких в руках тримає білий поліетиленовий пакет, а інша особа сутула за статурою. Виходячи із сукупності пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , особою з пакетом є свідок ОСОБА_15 , а сутулою особою є загиблий ОСОБА_9 . При цьому вбачається, що хода обох чоловіків була впевненою та рівною. О 19:24:25 год. біля вказаних двох осіб проїжджає автомобіль сірого кольору із зам`ятим переднім правим крилом, який зупинився біля них по праву сторону по вул. І. Франка в м. Ізмаїлі, після чого з лівого боку зазначеного автомобіля вийшла особа, яка із сукупності пояснень обвинуваченого та свідків ідентифікована як ОСОБА_12 , який одягнений в темний одяг з більш світлими штанами. Далі, з 19:24:34 год. по 19:31:41 год. між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 відбувається штовханина, однак останній чинить цьому опір. При цьому помітно як ОСОБА_9 , пручаючись діям ОСОБА_12 , сідає на асфальтне покриття вулиці. При цьому чітко вбачається як ОСОБА_12 тягнув ОСОБА_9 за руки в автомобіль. О 19:26 год. ОСОБА_9 намагався піти з місця, відповзши за межу проїжджої частини, а ОСОБА_12 не дає йому такої можливості, перешкоджаючи йому. Зрештою, ОСОБА_9 сів на бордюр. О 19:31 год. зі сторони подвір`я багатоповерхового будинку з`явився ще один чоловік, що з досліджених судом показань ідентифікований як ОСОБА_7 , який був одягнутим у темний огляд. ОСОБА_7 о 19:32 год. підійшов до ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , останній при цьому продовжував сидіти на бордюрі. З відео чітко вбачається як ОСОБА_12 та ОСОБА_7 нахилилися до сидячого на бордюрі ОСОБА_9 ( ОСОБА_12 з правого боку, а ОСОБА_7 з лівого боку), та, схопивши його під руки, які, до речі, були опущеними, підняли ОСОБА_9 та затягли його до салону автомобіля, посадивши його з лівого заднього пасажирського місця. При цьому з відео вбачається те, що коли ОСОБА_12 та ОСОБА_7 затягнули під руки ОСОБА_9 до автомобіля, то відбулась якась метушня, і вже після цього ОСОБА_9 посадили безпосередньо в автомобіль. Після цього ОСОБА_12 сідав на місце водія, а ОСОБА_7 обійшов кузов автомобіля та сів на праве заднє пасажирське місце. При цьому з відео також вбачається, що свідок ОСОБА_15 стояв у цей момент біля багатоповерхового будинку та спостерігав за тим, що відбувалося. До того як вказаний автомобіль почав свій рух, зі сторони переднього пасажирського місця виходила особа, яка підійшла до ОСОБА_7 та через відчинені двері заднього правого пасажирського місця заглянула до салону автомобіля, після чого зачинила ці двері та сіла на переднє пасажирське місце. О 19:33 год. вказаний автомобіль разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ще однією особою поїхав з місця події у напрямок вул. І. Франка в м. Ізмаїл.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційних скарг про те, що показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 є хибними, непослідовними та не відповідають дійсності, з огляду на наступне.

Так, суд надав оцінку показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_33 , ОСОБА_15 у співвідношенні із даними протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 , протоколу впізнання за фотознімками також за участю цього свідка, а особливо з даних відеозапису достеменно випливає, що ОСОБА_9 не бажав та не висловлював бажання їхати разом з ОСОБА_12 , який із застосування сили намагався посидити в автомобіль, а також не давав йому можливості піти з місця події. Далі, не впоравшись самостійно з ОСОБА_9 , ОСОБА_12 покликав на допомогу обвинуваченого ОСОБА_7 , який, прибувши на місце, відразу допоміг із застосуванням фізичної сили посадити ОСОБА_9 в автомобіль. При цьому зазначені докази повністю спростовують показання як обвинуваченого ОСОБА_7 , так і ОСОБА_12 , про те, що ОСОБА_9 добровільно сів в автомобіль. Про відсутність добровільної згоди, волі та бажання ОСОБА_9 сідати в автомобіль свідчать показання очевидця події ОСОБА_15 . При цьому судом не встановлені підстави для обмовляння останнім обвинуваченого, такі не були наведені і стороною захисту. Більше того, показання свідка об`єктивно підтверджуються й дослідженим судом відеозаписом з місця події, з якого вбачається, як ОСОБА_9 посадили в автомобіль проти його волі. На відсутність добровільної згоди у ОСОБА_9 сідати в автомобіль свідчить застосування сили відносно нього спочатку водієм автомобіля, а згодом і разом з ОСОБА_7 , характерної для затягування в автомобіль. З відео чітко вбачається, що по приходу ОСОБА_7 ОСОБА_9 не подавав йому руку для допомоги встати, а ОСОБА_7 з іншою особою нахилилися до сидячого на бордюрі ОСОБА_9 з опущеними руками донизу, захопили його під руки та потягли в бік автомобіля, перед яким сталася метушня, характерна для опору проти того, щоб сісти в авто.

При цьому ОСОБА_9 був позбавлений можливості вибирати за своєю волею місце перебування починаючи з того моменту, коли до нього вийшов водій авто та намагався примусово посадити в автомобіль, на це вказують характерні руху тяганення за руку ОСОБА_9 , від чого останні сів на асфальтове покриття. При цьому вбачається, що ОСОБА_9 сів саме у зв`язку з тим, що його тягнули за руку, опираючись цьому, а не з іншої підстави. А вже коли ОСОБА_9 примусово відкрито протиправно посадили в автомобіль, то він таким чином був викрадений. У подальшому ОСОБА_9 примусово утримували в автомобілі до моменту його звільнення біля будинку свідка ОСОБА_20 . При цьому суд критично оцінює показання ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_9 мав можливість вийти з автомобіля під час руху, бо він сидів біля дверцят, адже такий маневр виявляється небезпечним для життя та здоров`я особи та є невиправданим з точки зору самозбереження. До того ж, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 разом з іншою особою примусово силою посадили ОСОБА_9 в автомобіль, то намагання останнього втекти від них були би марними, адже його би знову схопили та примусово посидили би в автомобіль, при цьому такі намагання ОСОБА_9 , безумовно, викликали би більшу агресію відносно нього. Тому, оскільки ОСОБА_9 відкрито захопили та утримували, то він був саме викрадений. Враховуючи, що в цьому брав участь у тому числі й ОСОБА_7 , то його вина у вчиненні цього злочину, на думку суду, є доведеною поза розумним сумнівом. При цьому невжиття заходів щодо припинення вчиненню злочину з боку працівників поліції охорони ОСОБА_11 та ОСОБА_33 не може свідчити про невчинення обвинуваченим цього злочину, адже вказані свідки не бачили моменту самого викрадення, а лише незначний проміжок часу під час проїзду повз місця події, коли біля потерпілого перебував ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_15 , які в цей момент жодних активних протиправних дій не вчиняли. Неповідомлення свідком ОСОБА_15 правоохоронних органів про викрадення потерпілого також не може свідчити про невчинення цього злочину обвинуваченим, адже наявність або відсутність складу злочину жодним чином не залежить від правосвідомості свідків та від їх дій щодо припинення чи упередження вчинюваного кримінального правопорушення.

Колегія суддів враховує, що суд також оцінює покази свідків за їх внутрішнім переконанням. Оскільки покази надані невимушено, без стороннього тиску, викладені ними зі своїми особливостями та повністю підтверджуються обставинами встановленими під час судового розгляду і співвідноситься з іншими доказами по провадженню, суд вважав за необхідне визнати їх достовірними.

Апеляційний суд вважає, що не останню роль під час визнання показів свідків достовірними, відігравала їх мета, оскільки у випадку їх недостовірності, тобто неправдивості, їх єдина мета бажання обмови у злочині. Вказана мета може бути пояснена, зокрема, іншими неприязними відношеннями між обвинуваченим та свідками.

Водночас, сторона захисту не наводила об`єктивних причин, які могли бути підставою для обмови у вчиненні злочинів обвинуваченого ОСОБА_7 , та яку свідки у такому випадку переслідували мету, тому їх показання визнаються об`єктивними та такими, що впливають на встановлення фактичних обставин кримінального провадження.

Натомість, апеляційний суд наголошує, що доводи захисту стосуються питання достовірності показань свідків, перевірка яких показала те, що ці показання в цілому були послідовними і узгоджувались між собою та з обставинами, встановленими у кримінальному провадженні, тому колегія суддів не знаходить підстав ставити під сумнівів їх правдивість, або про упередженість свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , як про це вказував захист.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційних скарг про те, що не всі відеозаписи з вилучених камер відеоспостереження маршруту автомобіля ОСОБА_13 містять дані, згідно з якими можна ідентифікувати автотранспортний засіб, а також, що суд, встановивши довжину часу, коли потерпілий ОСОБА_9 слідував додому, поза полем камер відеоспостереження, без наявності свідків або очевидців, не встановив того, що ОСОБА_9 , який веде паразитичний спосіб життя, міг мати конфлікт, сутички, бійки, падіння в результаті яких отримав тілесні ушкодження, з огляду на наступне.

Так, досліджені судом 1-ої інстанції відеозаписи з камер відеоспостереження, які охоплюють ділянки місцевості на перехресті вул. І. Франка та Рєпіна, вул. Рєпіна та Шевченка, вул. Шевченка та Героїв Азовсталі (колішня Краснодонська) в м. Ізмаїлі, та дані протоколу їх огляду від 01.05.2023 (т. 1 а.п. 155 159) свідчать про те, що 22.04.2023 о 19:29:09 год. у світлу пору доби транспортний засіб «Daewoo Lanos» рухався по вул. І. Франка з боку пр. Миру та на перехресті з вул. Рєпіна повернув праворуч на вул. Рєпіна. Крім того, на відеозаписі помітно, що автомобіль має пошкодження у вигляді вм`ятини в правій передній частині кузова. О 19:29:40 год. вказаний транспортний засіб, рухаючись по вул. Рєпіна, на Т-образному перехресті повернув ліворуч до вул.Шевченка. На відеозаписі також помітно, що на автомобілі є пошкодження у вигляді вм`ятини в правій передній частині кузова та сліди іржі на двері багажного відділення. Крім того, при збільшенні зображення помітно номерний знак автомобіля, а саме НОМЕР_1 . Далі, о 19:29:34 год. вказаний транспортний засіб з вул. Шевченка зі сторони Т-образного перехрестя з вул. Рєпіна повернув праворуч на вул. Героїв Азовсталі (колишня Краснодонська).

Також, з досліджених безпосередньо під час судового розгляду відеозаписів з камер відеоспостереження, які розміщені на фасаді будівлі магазину «Корона», розташованого за адресою: вул. Героїв Азовсталі (колишня Краснодонська), 60-а, м. Ізмаїл, що видані ОСОБА_34 (т. 1 а.п. 146), та даних протоколу його огляду від 01.05.2023 (т. 1 а.п. 147 150) вбачається, як 22.04.2023 о 19:30:51 год. у світлу пору доби транспортний засіб «Daewoo Lanos» із пошкодженням у вигляді вм`ятини в правій передній частині кузова рухався по вул. Героїв Азовсталі (колишня Краснодонська) з боку вул. Шевченка в напрямку буд. №103. З цього ж відеозапису вбачається як о 20:04:02 год. також ще у світлу пору доби вказаний транспортний засіб повернувся у зворотному напрямку по вул. Героїв Азовсталі зі сторони буд. №103 в напрямку перехрестя з вул. Шевченка. Далі, з відеозапису вбачається як у період часу з 20:05 до 20:20 год. на вулиці значно стемніло та о 20:32:24 год. вже у темну порі доби з`явився ОСОБА_9 (худорлявої сутулої статури, зростом приблизно 170 175 см, одягнений в куртку чорного кольору, під якою знаходиться кофта з капюшоном темного кольору, штани темного кольору та кросівки темного кольору), який рухався з боку буд. №103 по вул.Героїв Азовсталі в напрямок перехрестя з вул. Філатова та з вул. Шевченка. При цьому координація ходи ОСОБА_9 порушена.

Крім того, з дослідженого судом відеозапису з камер відеоспостереження, які розміщені на паркані будинку №65 по вул. Героїв Азовсталі в м. Ізмаїлі, що виданий ОСОБА_35 (т. 1 а.п. 164), та даних протоколу його огляду від 02.05.2023 (т. 1 а.п. 165 167), вбачається, як о 20:04 год. транспортний засіб «Daewoo Lanos» проїхав по вул. Героїв Азовсталі в м. Ізмаїлі зі сторони будинку №103 в напрямку перехрестя з вул. Шевченка.

З досліджених безпосередньо під час судового розгляду відеозаписів з камер відеоспостереження, які охоплюють ділянку місцевості перехрестя вул. Повстанська та Філатова в м. Ізмаїлі, що видані ОСОБА_36 (т. 1 а.п. 209), та даних протоколу його огляду від 01.05.2023 (т. 1 а.п. 214 217) вбачається, як 22.04.2023 о 20:37 20:38 год. у темну пору доби ОСОБА_9 (худорлявої сутулої статури, зростом приблизно 170 175 см, одягнений в куртку темного кольору, штани темного кольору та кросівки темного кольору) пройшов по вул. Філатова з боку перехрестя з вул. Героїв Азовсталі в напрямок перехрестя з вул. Гетьмана Сагайдачного. При цьому координація ходи ОСОБА_9 порушена. Хоча на цьому відеозаписі й зафіксований час проходу ОСОБА_9 по вул. Філатова о 19:37 19:38 год., але слід вважати вірним час саме 20:37 20:38 год., оскільки з інших відеозаписів за той день вбачається, що о 19:37 год. було ще світло, приблизно з 20:05 до 20:20 год. стемніло та о 20:32 год., коли ОСОБА_9 проходив повз магазин «Корона», розташованого по вул. Героїв Азовсталі, 60-а, який знаходився по ходу його руху від буд. 103 по тій же вулиці. Враховуючи, що на досліджуваному відео зафіксована темна пора доби, а також те, що ОСОБА_9 прослідував на вул. Філатова вже після того, як він пройшов магазин «Корона» по вул. Героїв Азовсталі, 60-а, то очевидним є те, що реальний час проходження ОСОБА_9 на цьому є саме 20:37 20:38 год., а не на годину раніше.

Інше деяке не співпадіння часу на декілька хвилин істотне не впливає на досліджувані обставини, та суд пов`язує їх з особливостями налаштувань окремих технічних засобів фіксації.

Про те, що на зазначених відеозаписах зображений саме загиблий ОСОБА_9 , свідчать також показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_37 , які впізнали його за статурою, ходою та речами, в які він був одягнений того дня.

При цьому, відомості про час руху автомобіля за маршрутом, що прослідковується на досліджених відеозаписах, тобто з перехрестя вул. М. Грушевського та І. Франка в м. Ізмаїлі (місце викрадення потерпілого) до місця проживання свідка ОСОБА_20 по АДРЕСА_2 , збіглися з даними, отриманими під час проведення слідчого експерименту відповідно до протоколу від 19.08.2023, згідно яким протяжність вказаного маршруту склала 2 км, і витрачено часу на його подолання 6 хв. та 5 с. Також під час проведення цього ж слідчого експерименту була встановлена тривалість пішого маршруту від будинку АДРЕСА_2 , де потерпілий ОСОБА_9 був звільнений, до будинку АДРЕСА_3 , куди він у подальшому прийшов. Так, після початку пішої ходи від буд. АДРЕСА_2 за 6 хв. 16 с. була подолана відстань прямо по цій вулиці до магазину «Корона» на тій же вулиці, за 7 хв. 45 с. прямо до перехрестя вул. Героїв Азовсталі та Філатова, далі за 9 хв. 45 с. праворуч по вул. Філатова до перехрестя з вул. Повстанська, після чого за 10 хв. 50 с. прямо по вул. Філатова до перехрестя з вул. Гетьмана Сагайдачного, і далі за 12 хв. праворуч до будинку №28 по вул. Гетьмана Сагайдачного (т.2 а.п. 121 123).

Отже, дані досліджених відеозаписів, на яких зафіксований маршрут слідування та час проїзду автомобіля «Daewoo Lanos», в якому перебував викрадений потерпілий ОСОБА_9 , у напрямок будинку ОСОБА_20 під №103 по вул. Героїв Азовсталі та у зворотному напрямку, у сукупності з показаннями свідка ОСОБА_20 , обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_9 відпустили біля будинку ОСОБА_20 , випливає, що ОСОБА_9 був звільнений після викрадення приблизно о 20:00 год. Таким чином, незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 тривало з 19:31 год. до приблизно 20:00 год., більш точний час встановити неможливо.

Враховуючи, що, за даними слідчого експерименту, для подолання відстані від буд. 103 по вул. Героїв Азовсталі до магазину «Корона» на тій же вулиці необхідно витратити 6 хв. 16 с., те, що свідок ОСОБА_24 приблизно о 20:00 20:25 год. при заході в магазин бачила біля нього потерпілого ОСОБА_9 , який сидів на лавочці, а коли вона вийшла з магазину, то побачила як потерпілий спокійно підвівся та пішов, а також те, що на камері відеоспостереження з цього ж магазину зафіксовано як потерпілий проходить повз магазин вже о 20:32 год., то усе це свідчать про те, що потерпілий ОСОБА_9 дійшов від буд. 103 по вул. Героїв Азовсталі до магазину «Корона» на тій же вулиці приблизно о 20:06 20:07 год., сів на лавочку біля магазину, де просидів до приблизно 20:32 год., що бачила свідок ОСОБА_24 , а після цього продовжив свій рух додому в напрямок будинку №28 по вул. Гетьмана Сагайдачного через вул. Філатова вже у темну пору доби. Далі по ходу його руху приблизно через 5 хв. потерпілий був зафіксованим на відеокамеру на перехресті вул. Філатова з вул. Повстанська, що незначно відрізняється від витраченого часу на подолання цієї ж відстані під час проведення слідчого експерименту, який склав 3 хв. 29 с. З урахуванням стану потерпілого, який, як вбачається з камери відеоспостереження з магазину «Корона», о 20:32 год. мав нестійку ходу, то різниця в приблизно в 1 хв. 30 с. взагалі нівелюється. Далі, виходячи з даних слідчого експерименту, потерпілий ОСОБА_9 мав би прибути додому приблизно через 2 хв. 15 с. з перехресті вул.Філатова з вул. Повстанська, але, знову ж таки, враховуючи нестійку ходу потерпілого, на подолання цієї відстані потерпілий витратив більше часу, але, у всякому разі, він мав би прийти додому приблизно о 20:40 20:45 год.

Вказаний встановлений судом час (20:40 20:45 год.) також незначно відрізняється від часу прибуття потерпілого додому, вказаного свідками ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які пояснили, що потерпілий прийшов додому приблизно о 21:00 год. З урахуванням зазначення свідками ОСОБА_21 та ОСОБА_22 приблизного, а не точного часу прибуття додому потерпілого ОСОБА_9 , то різниця в 15 20 хв. не є незначною та не викликає у суду жодних сумнівів.

Отже вказані докази точно описують маршрут та час слідування потерпілого ОСОБА_9 від будинку АДРЕСА_2 до місця проживання потерпілого та свідчать про те, що потерпілий нікуди не відлучався від маршруту слідування, лише затримався на приблизно 20 25 хвилин, відпочиваючи на лавочці біля магазину «Корона», що з урахуванням його ходи, абсолютно не є дивним, після чого продовжив свій шлях додому. Наведене повністю виключає можливість зіткнення потерпілого з кимось іншим по дорозі додому, виникнення та розвиток конфлікту, внаслідок якого йому могли би бути заподіяні виявлені у нього тілесні ушкодження. Тим більше, що за показаннями свідка ОСОБА_21 , потерпілий ОСОБА_9 не розповідав їй про це.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг про те, що:

-відповідно до даних протоколу огляду місця події від 24.04.2023 року, потерпілий не мав ушкоджень волосяної частини голови, тоді як у висновку від 29.05.2023 року встановлені ушкодження цієї ділянки тіла потерпілого;

-в машині ОСОБА_14 сліди крові потерпілим залишені під час інших обставин, однак судом не встановлено, за яких саме обставин це відбулось;

-механізм утворень тілесних ушкоджень потерпілому та його спосіб судовим експертом та органом досудового розслідування не встановлено, а тому висновки суду щодо завдавання обвинуваченим тілесних ушкоджень потерплому вилученими з автомобілю предметами не відповідає фактичним обставинам справи, апеляційним судом встановлено наступне.

Так, при огляді місця події, згідно відповідного протоколу від 23.04.2023 року, у спальній кімнаті, яка розташована праворуч від входу до будинку АДРЕСА_3 , на підлозі в лівому куті на матраці виявлено труп ОСОБА_9 у положенні лежачи на животі, головою до лівого нижнього кута кімнати. На трупі була одягнута кофта чорного кольору, на якій з лицьової сторони на прямокутній продовгуватій вшитій вставці зображено напис «Philipp Plein», штани чорного кольору, труси червоного кольору. Шкарпетки або взуття було відсутнє. Обличчя вперте в подушку рожевого кольору. На верхній та нижній повіці правого ока виявлений крововилив (синець) синюшне-фіолетового забарвлення. Трупні плями синюшне-фіолетового забарвлення, розвиті, рясні, розташовані переважно на передній поверхні тулуба та на голові (т. 1 а.п. 93 99).

Під час огляду трупа ОСОБА_9 в приміщенні моргу Південного міжрегіонального відділення №5 КУ «ООБСМЕ», відповідно до протоколу від 23.04.2023, були зафіксовані видимі пошкодження тіла ОСОБА_9 , а також встановлено, що труп був одягнутий у кофту чорного кольору, на якій з лицьової сторони на прямокутній продовгуватій вшитій вставці зображено напис «Philipp Plein», штани чорного кольору, труси червоного кольору. Під час цієї слідчої дії з трупу були вилучені у тому числі одяг та біологічні зразки трупа (т.1 а.п. 100 105).

Причина смерті ОСОБА_9 , а також ступінь тяжкості, характер, кількість та локалізація тілесних ушкоджень описаних у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, у п. 2 вироку були встановлені шляхом проведення судово-медичної експертизи відповідно до даних висновку № 218 від 29.05.2023 з додатками. Зокрема, дані висновку експертизи вказують на те, що смерть ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинному зв`язку із закритою черепно-мозковою травмою у формі травматичного набряку головного мозку, вогнищевих деструкцій та множинних внутрішньо-мозкових крововиливів у кортикальних відділах великої півкулі, крововиливів під оболонки головного мозку, розходження вінцевого шва в м`яких тканинах голови, а також синця на верхній та нижній повіці правого ока. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 є травматичний набряк головного мозку, вогнищеві деструкції та множинні внутрішньо-мозкові крововиливи в кортикальних відділах великої півкуль.

Усі ушкодження на трупі завданні при житті та утворилися вкрай обмежений інтервал часу, що підтверджується мінімальними реактивними змінами, які пов`язані з наростаючими явищами ускладнення черепно-мозкової травми. Цей проміжок часу може відповідати орієнтовано від 1,5 до 4 годин. З урахуванням ступеня вираженості трупних явищ (враховуючи пору року, умов перебування трупа) з моменту смерті до моменту огляду на місці виявлення (08:15 год. 23.04.2023) могло пройти приблизно від 7 до 10 годин, і тому не виключається, що смерть ОСОБА_9 могла настати 22.04.2023.

Наявні ушкодження на тілі ОСОБА_9 не виключають можливість утворення виявлених тілесних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту або удару об різну поверхню (стіл, стілець, стіна, підлога та ін.), у тому числі при падінні із наданням тілу прискорення (під час руху із прискоренням, бігу, при штовханні, спотикання та ін.), але цей механізм отримання тілесних ушкоджень дуже малоймовірний.

При судово-токсикологічній експертизі (висновок №1809/218 від 09.05.2023) крові, згортків з субдуральної та сечі від ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт у концентрації: у крові 1,36 ‰, у згортках з субдуральної гематоми 1,49 ‰, у сечі 1,88 ‰, що при житті відповідає легкому алкогольному сп`янінню (т.2 а.п. 103 110).

Окрім того, при роз`ясненні вказаного висновку під час судового розгляду експерт ОСОБА_38 пояснив, що він безпосередньо виїжджав на місце події та у своєму висновку зазначив трупні явища, які були виявлені в ході огляду трупа. У висновку він також зазначив скільки часу пройшло з моменту смерті до моменту огляду трупа. Під час першого огляду трупу він виявив синець під оком, а під час розтину трубу було виявлено елементи черепно-мозкової травми. Ушкодження у ОСОБА_9 виникли від 1 1,5 до 4 годин до моменту настання смерті, а смерть настала за 7 10 годин до огляду трупа на місці події. Синець, який був виявлений під оком ОСОБА_9 , проявляється через деякий час, тривалість якого залежить суто від особливостей конкретного організму, і цей час міг тривати до моменту смерті. Тому відразу після нанесення удару синця могло бути й не видно. У тому випадку, якщо людина помирає, прояв синця зупиняється, тобто після настання смерті, синець не може проявитися, якщо його до цього не було видно. Він не може сказати точно, чи був лише один удар чи їх було більша кількість, експерти називають це контактуванням, але враховуючи наявність крововиливів у м`яких тканинах, удар міг бути не один. Крім того, ОСОБА_9 з отриманим ушкодженням міг деякий час пересуватися поки організм компенсував ускладнення черепно-мозкової травми, а в подальшому, коли мозок набрякає, людина вже не може говорити та пересуватися. А враховуючи, що ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння, важко було розпізнати ознаки черепно-мозкової травми. Більше того, навіть якщо людина твереза, але в неї є наявні ознаки черепно-мозкової травми, це виглядатиме так, начебто вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки мова стає млявою, людина хитається, тощо, тобто проявляє ознаки, схожі з ознаками алкогольного сп`яніння. Він зазначив, що при складанні висновку він фіксує виключно той стан людини, який є, ушкодження на тілі, одязі тощо, відповідаючи на питання, зазначені у постанові слідчого, від себе нічого не додає та не може нічого приховати.

Виходячи з наведених даних висновку судово-медичної експертизи № 218 від 29.05.2023 та його роз`яснень судово-медичним експертом ОСОБА_39 , то смерть потерпілого ОСОБА_9 настала в період часу з 22:15 год. 22.04.2023 до 01:15 год. 23.04.2023, а наростаючі явища ускладнення черепно-мозкової травми, відповідно, виходячи з часу смерті, почалися в період з 18:15 год. до 20:45 год. 22.04.2023. Це означає, що саме в цей період часу й були завдані ОСОБА_9 тілесні ушкодження, що співвідноситься з часом завдання тілесних ушкоджень, встановленому сукупністю інших досліджених доказів, що наведені вище, а саме в період з 19:31 до 20:00 год. З урахуванням цього у сукупності з іншими обставинами, зокрема, щодо того, що потерпілий був звільнений близько 20:00 год., то час вчинення злочинів, а також час смерті потерпілого уточнений у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Під час обшуку автомобіля марки «Daewoo» моделі «Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_12 , розташованого на зупинці навпроти Ізмаїльського РВП за адресою: вул. Михайлівська, 27, м. Ізмаїл, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 25.04.2023 (т. 1 а.п. 119 120), згідно відповідного протоколу від 26.04.2023, було виявлено та вилучено, у тому числі матерчату обшивку із заднього сидіння автомобіля, чоловічі кросівки «Sоnata» та інші біологічні сліди та речі. Також у ході обшуку вилучений вищевказаний автомобіль, поміщений на штраф майданчик №11 ГУНП в Одеській області (т. 1 а.п.121 124).

Про те, що загиблому ОСОБА_9 у салоні автомобіля «Daewoo» моделі «Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 були нанесені тілесні ушкодження свідчать дані висновку судово-медичної імунологічної експертизи №872 від 05.06.2023 (т. 2 а.п. 85 87), згідно яким кров, виявлена на матерчатій обшивці заднього сидіння, вилученої з вказаного автомобіля, належить загиблому ОСОБА_9 .

Більше того, за даними судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи №304 від 04.10.2023 (т.2 а.п. 212 217) ДНК-профіль зразка крові на марлі від трупу ОСОБА_9 , встановленого відповідно до висновку експерта №214 від 08.06.2023 (т. 2 а.п. 111 112), та ДНК-профіль двох слідів крові на матерчатій обшивці заднього сидіння автомобіля «Daewoo» моделі «Lanos» номерний знак НОМЕР_1 , встановлених відповідно до висновків експертів №872 від 05.06.2023 (т. 2 а.п. 85 87) та №213 від 12.07.2023 (т. 2 а.п. 207 209), при молекулярно-генетичному аналізі визначені ДНК-профілі (генетичні ознаки) цілком збігаються між собою, тобто два сліди крові з вирізок з вказаної матерчатої обшивки заднього сидіння автомобіля «Daewoo» моделі «Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 походять від загиблого ОСОБА_9 з ймовірністю 99,9999%.

При цьому, суд 1-ої інстанції обґрунтовано критично оцінив доводи сторони захисту про те, що не встановлено де саме знаходилися плями з кров`ю в автомобілі, адже відповідно до даних описової частини висновку експерта №872 від 05.06.2023 (т. 2 а.п. 85 87) пляма крові овально-витягнутої форми, без чітких контурів, яка частково просочує та частково ущільнює матеріал, розміром 4х3,5 см, була виявлена на лицевій поверхні однієї обшивки заднього сидіння автомобіля «Daewoo» моделі «Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме на вставці темно-коричневого кольору, а також переривчаста помарка крові овально-витягнутої форми, без чітких контурів, яка частково просочує, але не ущільнює матеріал, розмірами 1,3х0,5 см, була виявлена на іншій обшивці заднього сидіння автомобіля темно-сірого кольору. Місцезнаходження плям крові та їх характеристика встановлена шляхом послідовного співставлення висновків експертів №872 від 05.06.2023 (т. 2 а.п. 85 87), №213 від 12.07.2023 (т. 2 а.п. 207 209) та №304 від 04.10.2023 (т. 2 а.п. 212 217).

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційних скарг про те, що згідно даних протоколу огляду місця події від 24.04.2023 року, потерпілий не мав ушкоджень волосяної частини голови, тоді як у висновку від 29.05.2023 року встановлені ушкодження цієї ділянки тіла потерпілого, а також, в машині ОСОБА_14 сліди крові потерпілим залишені під час інших обставин, однак судом не встановлено, за яких саме обставин це відбулось.

Так, судом було враховано, що судово-медичний експерт-імунолог ОСОБА_40 , яка склала висновок №304 від 04.10.2023 (т. 2 а.п. 212 217) не була допитана у судовому засіданні, у зв`язку з тим, що клопотання про її виклик сторонами кримінального провадження не заявлялось, а за клопотанням прокурора був викликаний для допиту судово-медичний експерт ОСОБА_38 , який склав висновок судово-медичної експертизи № 218 від 29.05.2023 по дослідженню трупа потерпілого. Тому посилання обвинуваченого на те, що замість жінки експерта був допитаний якийсь чоловік-експерт визнані хибними.

Водночас, згідно висновків судово-медичних імунологічних експертиз №885 від 06.06.2023 (т. 2 а.п.81 84), №904 від 20.06.2023 (т. 2 а.п. 98 102) слина, виявлена на правій кросівці з пари кросівок «Sоnata», вилучених з автомобіля, яким користувався ОСОБА_12 , та на одязі загиблого ОСОБА_9 , а саме на чоловічих кофті та штанах, належить останньому.

Зі змісту вказаних висновків експертиз вбачається, що на матерчатих обшивках заднього сидіння автомобіля «Daewoo» моделі «Lanos» номерний знак НОМЕР_1 , та на правій кросівці з пари кросівок «Sоnata», вилучених з вказаного автомобіля, яким користувався ОСОБА_12 , а також в якому перевозили викраденого за участю обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілого ОСОБА_9 , знайдена кров та слина останнього, безперечно вказують на те, що ОСОБА_9 дійсно перебував у вказаному автомобілі, а також про те, що йому були завдані тілесні ушкодження у вказаному автомобілі, адже в іншому випадку за умови простого переїзду без завдання йому тілесних ушкоджень залишення крові та слини в цьому автомобілі виключається. Утворення таких специфічних (крові та слини) біологічних слідів постраждалого в салоні автомобіля можна пояснити тільки внаслідок фізичного впливу на нього з послідуючим їх виділенням та залишенням в салоні автомобіля поза його волею, адже залишення їх спеціально особою шляхом їх умисного виділення в салоні автомобіля при звичайній взаємодії, заснованій на доброзичливих відносинах, є неможливим та не прийнято в суспільстві. Враховуючи те, що потерпілому була завдана закрита черепно-мозкова травма з множинними внутрішньо-мозковими крововиливами, а також з крововиливами в м`яких тканинах голови шляхом завдання одного або більшої кількості ударів у голову, то виявлена кров потерпілого на обшивках сидіння автомобіля виникла саме внаслідок її виділення як з будь-якого отвору голови (наприклад, носу, ротової порожнини), так і з травматичної рани, яку свідки не бачили через незначний розмір, через незначне проявлення відразу після нанесення або через її розташування у прикритій ділянці голови, наприклад, волосами чи капюшоном, яким потерпілий користувався, судячи з даних відеозаписів. Те, що у потерпілого була зовнішня кровотеча також вбачається і з описової частини висновку судово-медичної експертизи №218 від 29.05.2023 (т. 2 а.п. 103 106), в якій під час зовнішнього дослідження трупу було зафіксовано те, що волосяна ділянка голови та обличчя безладно та хаотично забруднені згустками крові темно-червоного кольору. Саме таке хаотичне забруднення волосяної ділянки голови та обличчя й пояснює чому свідки, у тому числі ОСОБА_20 та ОСОБА_24 говорили про те, що потерпілий ОСОБА_9 був брудним та з опухлою головою.

Таким чином, зазначене вище, у поєднанні з тим, що потерпілий ОСОБА_9 перед цим був незаконно викрадений, а також у подальшому був незаконно утримуваний в автомобілі «Daewoo Lanos» номерний знак НОМЕР_1 , у тому числі за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , із застосуванням фізичної сили, з метою вчинення самосуду над ним з приводу, начебто, вчинення потерпілим крадіжки майна ОСОБА_20 , безумовно, свідчить про те, що потерпілому ОСОБА_9 були завдані виявлені у нього тілесні ушкодження, які згодом спричинили його смерть, саме його викрадачами, тобто у тому числі обвинуваченим ОСОБА_7 .

Враховуючи дані судово-медичної експертизи № 218 від 29.05.2023 та її роз`яснення судово-медичним експертом ОСОБА_39 про те, що синець з`являється не відразу, а поступово протягом певного періоду часу, і відразу після завдання ударів його може бути й не помітно, а також про те, що ударів могло бути більше ніж один, то це повністю пояснює те, що відразу по приїзду до свідка ОСОБА_20 останній міг й не помітити наявні синці на обличчі ОСОБА_9 . Про те, що ОСОБА_20 бачив ознаки завданих ОСОБА_9 тілесних ушкоджень свідчать його показання про те, що обличчя потерпілого було брудним та опухлим, а потерпілий був пригніченим та наляканим, тоді як за короткий проміжок часу до цього тривалістю до 30 хв., як свідок ОСОБА_15 , так і свідок ОСОБА_31 , а також свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_30 не бачили на обличчі потерпілого таких ознак, характерних для тілесних ушкоджень. Показання цих свідків про те, що ОСОБА_9 безпосередньо перед викраденням перебував у гарному, веселому та доброму настрої та стані достеменно свідчать про те, що виявлені у ОСОБА_9 смертельні тілесні ушкодження були завдані йому саме після його викрадення. Про це дуже чітко свідчать показання свідка ОСОБА_15 , який перебував з потерпілим безпосередньо перед викраденням останнього, і який пояснив, що ОСОБА_9 до викрадення був у гарному стані, без будь-яких тілесних ушкоджень. Цей свідок також чітко пояснив, що у ОСОБА_9 у його присутності до викрадення не було жодних конфліктів з іншими особами.

З огляду на викладене, не знайшли також своє підтвердження доводи апеляційних скарг про те, що під час розгляду провадження, не встановлені механізм утворень тілесних ушкоджень потерпілому та його спосіб судовим експертом та органом досудового розслідування.

Враховуючи, що суд 1-ої інстанції, на підставі сукупності проаналізованих доказів виключив можливість зіткнення потерпілого з кимось іншим по дорозі додому та виникнення і розвиток конфлікту, внаслідок якого йому могли би бути заподіяні виявлені тілесні ушкодження, то це підтверджує те, що тільки особи, які його викрали, заподіяли йому тілесні ушкодження, що стали причиною його смерті.

На підставі дослідженої судом 1-ої інстанції доказів, а також показань свідків є вочевидь хибними доводи сторони захисту про те, що суд не встановив того, що ОСОБА_9 , який веде паразитичний спосіб життя, міг мати конфлікт, сутички, бійки, падіння в результаті яких отримав тілесні ушкодження, з огляду на наступне.

Враховуючи те, що безпосередньо перед викраденням о 19:24 год. хода потерпілого була впевненою та рівною (п. 24 вироку), а вже після його звільнення в момент його проходження повз магазину «Корона» та через перехрестя вул. Філатова та вул. Повстанської (о 20:32 та 20:37 год. відповідно) координація його ходи була вже порушеною (п. 32 вироку), а за показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 про стан потерпілого у поєднанні з показаннями судово-медичного експерта про те, що при черепно-мозковій травмі людина виглядає так, начебто вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у тому числі хитається, то ці дані також вказують на те, що така його хода після його звільнення після викрадення була викликана саме завданою йому травмою, а не станом сп`яніння. До того ж, за даними висновку судово-медичної експертизи № 218 від 29.05.2023 з додатками (п. 44 вироку), концентрація етилового сприту в організмі потерпілого при житті відповідає легкому алкогольному сп`янінню, що також ставить під сумнів можливість порушення ходи.

Виходячи з показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_33 , ОСОБА_37 та ОСОБА_15 про вигляд та стан потерпілого безпосередньо перед його викраденням, а також дані досліджених відеозаписів та висновку судово-медичної експертизи про час завдання йому тілесних ушкоджень, судом обґрунтовано виключено можливість завдання потерпілому тілесних ушкоджень до його викрадення.

З огляду на встановлене, судом обґрунтовано виключена можливість отримання виявлених у потерпілого смертельних ушкоджень у результаті падіння з висоти власного зросту або удару об різну поверхню (стіл, стілець, стіна, підлога та ін.), у тому числі при падінні із наданням тілу прискорення (під час руху із прискоренням, бігу, при штовханні, спотиканні та ін.). За висновком судово-медичного експерта №218 від 29.05.2023 (т. 2 а.п. 103 106) такий механізм отримання ушкоджень дуже малоймовірний, і, до того ж, свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 не пояснювали про те, що потерпілий їм казав, що вдарився при падінні. Якби б потерпілий отримав травму від падіння, то він би саме про це би й повідомив своїм близьким, а не про те, що його побили. Але про падіння потерпілий взагалі не згадував.

Крім того, під час судового розгляду не знайшла своє підтвердження висловлена обвинуваченим ОСОБА_7 версія можливого завдання потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень вдома після того як він прийшов, адже як за показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , так і ОСОБА_37 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_33 , хоча потерпілий і зловживав алкогольними напоями та вів розгульний спосіб життя, але він завжди був дуже спокійним, життєрадісним, не агресивним, безневинним, ні з ким не сварився, не бився, ні до кого не чіплявся у стані сп`яніння, у нього були добрі стосунки як з родичами, так і з іншими особами. Крім того, ця версія обвинуваченого ОСОБА_7 є неспроможною з огляду на наведену сукупність доказів, оцінених судом, які достеменно вказують на те, що саме викрадачами були завдані тілесні ушкодження потерпілому.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційних скарг про те, що суд відмовив обвинуваченому у клопотанні про проведення слідчого експерименту, з огляду на таке.

Згідно з ч.3 ст.333 КПК України якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановлені обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії.

Частиною 4 статті 333 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання суд враховує значення обставин, про встановлення або перевірку яких просить особа, яка звернулася з ним, можливість їх встановлення або перевірки шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та причини, з яких не були здійснені належні дії для їх встановлення чи перевірки на стадії досудового розслідування.

Вимогами ч.1 ст.91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини).

Частиною 1 ст.84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з ч.ч.1, 2 і 3 ст.240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко - чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Водночас, в змісті апеляційної скарги (Т.3 а.с. 135-136), обвинувачений ОСОБА_7 , окрім посилання на норми КПК, не наводить жодних обґрунтувань, які обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню повинні бути встановлені шляхом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 та які не можуть бути встановлені за допомогою інших доказів.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не розуміє українську мову, натомість, розуміє російську мову, у зв`язку з чим суд повинен був надати йому перекладача з української на російську, апеляційним судом встановлено наступне.

Зі змісту положень ч. 1 ст. 29, ч. 1 ст. 427 КПК, ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» слідує, що сторони, які беруть участь у кримінальному провадженні, мають подавати до суду письмові процесуальні документи, викладені державною мовою, за виключенням окремих випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 14 зазначеного Закону особам, що беруть участь у розгляді справи в суді, забезпечується право вчиняти усні процесуальні дії (робити заяви, давати показання і пояснення, заявляти клопотання і скарги, ставити запитання тощо) рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись послугами перекладача у встановленому процесуальним законодавством порядку. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам ч. 3 ст. 8 цього Закону, послуги перекладача з регіональної мови або мови меншини (мов), у разі їх необхідності, надаються без додаткових для цих осіб витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 22, ч. 3 ст. 26 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами. За змістом вказаних положень законів вбачається, що забезпечення участі перекладача здійснюється залежно від стадії кримінального провадження слідчим, прокурором або судом, за умови використання заінтересованою особою наданого їй права на ініціювання залучення перекладача, в цьому випадку обвинуваченого або його захисника, та наявності для цього передбачених законом підстав.

Відповідно до ст. 68 КПК України у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).

23.11.2023 року судовий розгляд був розпочатий з оголошення прокурором обвинувального акту. Після цього в порядку ст. 348 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) була встановлена особа обвинуваченого ОСОБА_7 та йому було роз`яснена суть обвинувачення. Обвинувачений ОСОБА_7 при цьому на запитання головуючого судді українською мовою надавав зрозумілі, чіткі та однозначні відповіді, а також чітко та однозначно зазначив, що обвинувачення йому зрозуміле, і висловив свою позицію щодо нього, а саме про те, що обвинувачення за ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК не визнав, заперечивши свою причетність до злочинів. Далі з урахуванням позиції обвинуваченого в порядку, встановленому ст. 349 КПК, після надання сторонам кримінального провадження можливості виступити з вступними промовами, був визначений обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження. При цьому перед вказаними процесуальними діями перед початком судового розгляду ОСОБА_7 був ознайомлений з його правами та обов`язками, і він зазначив, що їх роз`яснень не потребує. У подальшому був розпочатий судовий розгляд, під час якого допитані свідки давали показання російською мовою, обвинувачений ОСОБА_7 при цьому приймав участь у допиті свідків, ставив їм свої запитання.

Також, під час всього судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 був представлений захисником, висловлював свою позицію щодо пред`явленого обвинувачення, таким чином чітко розумів його суть та захищався від нього.

Окрім того, апеляційний суд погоджується із висновками суду 1-ої інстанції, який визнав надуманими та необґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він недостатньо володіє державною мовою, оскільки під час здійснення судового розгляду відсутні жодні підстави вважати, що у ОСОБА_7 виникають труднощі у розумінні та спілкуванні державною мовою.

Твердження обвинуваченого про те, що він недостатньо володіє державною мовою та у нього виникають труднощі у розумінні та спілкуванні державною мовою апеляційний суд вважає недобросовісною позицією, яка спростовується тим, що обвинувачений є громадянином України, народився в Україні та з народження проживає в Україні.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 03 червня 2021 у справі №761/7017/17, та є підставою для визнання відсутніми правових підстав для призначення перекладача.

Крім того, під час встановлення даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , окрім вказаних вище відомостей враховується те, що він здобув повну середню спеціальну освіту в Україні, під час навчання вивчав українську мову, з якої має такі ж успіхи як і з вивчання російської. Раніше він неодноразово був судимим судами України, у тому числі 08.05.2018 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст. 263, ст. 348, ст. 70 КК до позбавлення волі на строк тринадцять років, звільнений 07.11.2022 року за відбуттям строку покарання. І як вбачається зі змісту вироку суду від 08.05.2018 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 04.11.2022 року судовий розгляд здійснювався українською мовою без залучення перекладача. Більше того, навіть під час цього судового провадження обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово звертався до суду з власноручними письмовими клопотаннями, складеними саме українською мовою (т. 1 а.п. 181 182, 183, 186).

Згідно з приписами ст. 29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Із звукозапису та журналу судового засідання вбачається, що ОСОБА_7 розуміє українську мову, давав чіткі та послідовні відповіді на питання, поставлені українською мовою, викладав свої думки з приводу процесуальних питань, що розглядалися, у тому числі українською мовою, зазначив, що висунуте обвинувачення йому зрозуміле, викладає свою версію подій щодо обставин справи, що підлягають доказуванню.

Право ОСОБА_7 виступати в суді та давати показання тією мовою, якою він бажає, забезпечено повною мірою, крім того, на всіх стадіях судового провадження приймали участь захисники.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що будь-яких труднощів в розумінні української мови у ОСОБА_7 немає, тому не знаходить підстав вважати, що під час розгляду справи було порушено його право на захист.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про порушення його права на захист через відмову в заміні йому захисника, апеляційний суд визнає їх надуманими, з огляду на наступне.

Так, під час судового розгляду провадження, обвинувачений ОСОБА_7 звертався до суду 1-ої інстанції із клопотанням про заміну захисника за призначенням ОСОБА_41 , в задоволенні якого було відмовлено ухвалою суду від 13.12.2023 року.

Мотивуючи своє рішення, суд посилався на те, що обвинувачений не навів жодної з обставин, що передбачені наведеною ст. 78 КПК, при цьому він зазначив, що не в змозі залучити самостійно захисника, а відповідно до п. 9 ч. 1 ст.17, п. 2 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011 №3460-VI рішення про заміну адвоката з підстав неналежного виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору приймається виключно Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Крім того, обставини, що зазначені обвинуваченим, не можуть свідчити про неналежне виконання захисником ОСОБА_42 своїх професійних обов`язків. Більше того, захисник приймає активну участь у судовому провадженні.

Апеляційний суд враховує, що під час судового розгляду, обвинувачений не мав наміру самостійно залучити іншого захисника за договором, тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання з посиланням на положення ч. 3 ст. 54 КПК України. Апеляційний суд, не встановив обставин, які б указували на неналежне виконання захисником обов`язків, тому не вбачає підстав вважати, що було порушено право засудженого на відмову від захисника.

При цьому, апеляційний суд враховує правовий висновок Верховного суду, викладений в постанові ККС ВС від 21 листопада 2024 року у справі № 748/1972/19 (провадження № 51-2540км24), згідно якого під час реалізації цієї державної гарантії особа позбавлена можливості вільно обирати собі захисника, оскільки на підставі ст. 49 КПК України захисник такій особі призначається за постановою слідчого/прокурора або ухвалою судді чи суду. Як було встановлено судами, захисник здійснював захист засудженого з початкових етапів кримінального провадження, брав участь у слідчих діях, знайомився з матеріалами справи, під час судового провадження заявляв процесуальні клопотання, брав активну участь у дослідженні судом доказів, висловлював заперечення щодо їх допустимості й належності, виступав у судових дебатах, обґрунтовуючи позицію захисту щодо пред`явленого обвинувачення. ККС ВС зазначив, що оскільки відмова засудженого від захисника ґрунтувалася лише на його особистих мотивах, не пов`язаних з неналежним забезпеченням захисту, то в цьому конкретному випадку немає підстав вважати порушеним його право на захист унаслідок неприйняття судом такої відмови від захисника.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що суд безпідставно відмовив обвинуваченому у об`єднанні кримінальних проваджень відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , апеляційним судом встановлено наступне.

Згідно матеріалів кримінального провадження, 19.09.2023 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000511 за обвинуваченням ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 146 КК, який ухвалою від 22.09.2023 року був повернутий прокурору для усунення протягом розумного строку виявлених недоліків.

Після скасування Одеським апеляційним судом вказаної ухвали про повернення обвинувального акту, кримінальне провадження №0000511 повторно надійшло до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

Ухвалою від 20.11.2023 року було призначено підготовче судове засідання, під час проведення якого ухвалою суду від 08.02.2024 року, кримінальне провадження передане судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 для вирішення питання про його об`єднання з кримінальним провадженням (єдиний унікальний №946/8619/23) за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України.

Водночас, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст. 146, ст. 121 ч.2 КК України на час з`явлення клопотання про його об`єднання з кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_12 вже перебувало визначено про судовий розгляд з 23 листопада 2023 року, під час якого допитані сім свідків з передбачених одинадцяти, у зв`язку із чим розгляд кримінального провадження знаходився на стадії завершення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, що свідчить про обґрунтованість позиції суду 1-ої інстанції про те, що об`єднання кримінальних проваджень призвело би до невиправданого порушення розумності строків судового розгляду відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо якого застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Окрім вказаного, у відповідності до вимог ст. 2 КПК України до завдань кримінального провадження віднесено, у тому числі забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час апеляційного розгляду сторона захисту не навела обґрунтованих підстав, яким чином відмова в об`єднанні кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_12 та ОСОБА_7 негативно вплинула на судовий розгляд справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що підстав для об`єднання кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_12 та ОСОБА_7 не було, що свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника в цій частині.

З огляду на викладене, всі аргументи сторони захисту щодо не доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України були ретельно перевірені під час апеляційного розгляду та не знайшли свого підтвердження.

Місцевий суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши і проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 146 КК України як незаконне викрадення людини та за ч. 2 ст. 121 КК як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Зазначені у вироку докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності, а доводи захисника про протилежне колегія суддів вважає безпідставними.

Частиною 2 ст. 17 КПК передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання апеляційного суду, у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, суд 1-ої інстанції обґрунтовано висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Щодо вимог апеляційних скарг про необхідність скасування вироку суду та постановлення виправдувального вироку, апеляційний суд враховує, що сторона захисту, зазначаючи в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, мотивування вироку неналежними доказами, не заявляла клопотання про повторне дослідження доказів, не навела перелік підстав для ухвалення нового вироку, передбачений ч. 1 ст. 420 КПК України, у зв`язку з чим апеляційний суд проведений лише в межах доводів поданих апеляційних скарг та позбавлений можливості надати іншу оцінку доказам, які безпосередньо не досліджувались під час апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_7 .

Апеляційний суд дійшов висновку, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 є обраним способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин.

При цьому, є, вочевидь неспроможною захисна позиція ОСОБА_7 про те, що злочини вчинив ОСОБА_12 , із посиланням на його заяви про визнання винуватості, оскільки судом беззаперечно встановлено щодо кваліфікуючої ознаки вчинення злочину групою осіб, для її наявності відповідно до ч. 1 ст. 28 КК не вимагається, щоб учасники групи мали попередню домовленість між собою про спільне вчиненні цього злочину, у даному випадку обов`язковою умовою є лише участь у вчиненні злочину декількох (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою. І не має значення від чийого саме удару настала смерть потерпілого, для настання відповідальності є достатнім, щоб інший виконавець своїми діями (або бездіяльністю) сприяв чи значно полегшував вчиненню злочину іншим виконавцем. З досліджених доказів (зокрема з відеозапису викрадення потерпілого) вбачається, що один виконавець не міг самостійно виконати необхідні дії для досягнення бажаного результату, і тільки лише за допомогою ОСОБА_7 , який активними діями сприяв, вдалося викрасти потерпілого. Саме викрадення потерпілого і зробило в подальшому можливим нанесення йому тілесних ушкоджень з метою розправи над ним та примушування його до зізнання у вчиненні крадіжки. Усі вказані обставини у сукупності вказують на те, що ОСОБА_7 , вчиняючи злочини, діяв у складі групи осіб без попередньої змови.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що кримінальне провадження не містить доказів винуватості ОСОБА_7 , в суді апеляційної інстанції спростовані.

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Наведені стороною захисту обставини не відносяться до тих, які б підлягали до безумовного скасування судових рішень, а тому колегією суддів визнаються необґрунтованими. Суперечностей у доказах колегією суддів не встановлено, а тому додаткових досліджень не потребувалося.

При цьому апеляційний суд не надавав іншої, ніж суд першої інстанції, оцінки дослідженим письмовим доказам та показанням свідків, а лише оцінив ці докази кожен окремо та в сукупності і дійшов обґрунтованого висновку, що доказів, які є належними та допустимими і обґрунтовано покладені місцевим судом в основу вироку, достатньо для визнання ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та ці докази у своїй сукупності беззаперечно «поза розумним сумнівом» доводять його винуватість.

В даному конкретному випадку суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк дванадцять років, врахував їх високу суспільну небезпечність, оскільки обвинувачений не ситуативно, а свідомо, вчиняючи самосуд щодо уявної крадіжки, спочатку викрав потерпілого, а потім у складі групи осіб завдав йому тяжкі тілесні ушкодження в якості покарання та примушування до зізнання, які згодом спричинили смерть потерпілого. Тому завдання ОСОБА_7 у складі групи осіб умисного тяжкого тілесного ушкодження, що згодом спричинило смерть потерпілого, у сукупності з незаконним викраденням потерпілого характеризується більшою суспільною небезпекою.

З урахуванням вказаних обставин, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обстановки та причину вчинення злочинів, їх характеру відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, того, що він, маючи три непогашені судимості за вчинення, у тому числі, умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, через нетривалий час після відбуття покарання за цей умисний особливо тяжкий злочин про життя та здоров`я особи (через п`ять місяців) знову вчинив умисний нетяжкий злочин проти волі особи та умисний тяжкий злочин також проти життя та здоров`я особи, який спричинив смерть людини, суд 1-ої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі у верхніх межах санкцій за вчинені кримінальні правопорушення, а за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до ст. 70 КК шляхом часткового складання покарань, оскільки суд дійшов висновку, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, суд з урахуванням встановлених обставин не вбачав підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК.

Апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання, суд 1-ої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому вважав можливим призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, що на переконання колегії судів відповідає тяжкості вчиненого злочину і наслідкам, які настали, а саме смерть людини.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір основного покарання обвинуваченому у виді 12 років позбавлення волі обрано, відповідно до приписів ст. 65 КК України, правильно, та що висновок суду 1-ої інстанції, щодо неможливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, відповідає фактичним обставинам справи, його особі, а також ставленню до вчиненого.

Апеляційний суд вважає, що призначення вказаного покарання, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєних злочинів, їх обставинам, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Підстав вважати покарання, призначене обвинуваченому, несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Таким чином, ретельно перевіривши всі доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку відсутні.

Керуючись статтями 370, 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.03.2024 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили, а засудженим, який тримається під вартою у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4