Справа № 569/18/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому капітана Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження № 0000076 від 03.01.2026 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 Кримінального кодексу України, звернувся в суд із клопотанням, яке погоджене з прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_5 наказом начальника Рівненського управління поліції охорони в Рівненській області Департаменту поліції охорони Національної поліції України призначений на посаду поліцейського взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Рівненського управління поліції охорони в Рівненській області, у зв`язку з чим є працівником правоохоронного органу.

02.01.2026 близько 21 години 40 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням Городище - Рівне - Старокостянтинів у напрямку міста Сарни зі сторони міста Дубровиця в межах села Орв`яниця Сарненського району Рівненської області, порушуючи вимоги пункту 1.5, підпункту «б» пункту 2.3, підпункту «а» пункту 2.9 та пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, допустив зіткнення з електровелосипедом марки «FADA» під керуванням ОСОБА_7 , яка рухалася попереду у попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримала численні тілесні ушкодження, які за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення відносяться до категорії тяжких, унаслідок чого вона була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження та перебувала у безпорадному, небезпечному для життя стані.

Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 усвідомлював факт зіткнення з електровелосипедом, характер заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень, її критичний стан, а також покладений на нього як на водія транспортного засобу та працівника правоохоронного органу обов`язок негайно надати потерпілій необхідну медичну допомогу, викликати бригаду екстреної медичної допомоги, повідомити органи поліції або доставити потерпілу до найближчого лікувального закладу.

Незважаючи на це, ОСОБА_5 умисно не вжив жодних заходів для надання допомоги потерпілій, не викликав швидку медичну допомогу, не повідомив органи поліції, не доставив потерпілу до лікувального закладу, а, усвідомлюючи, що саме його дії поставили ОСОБА_7 у небезпечний для життя стан та що вона позбавлена реальної можливості до самозбереження, умисно залишив її без допомоги на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Після цього ОСОБА_5 умисно залишив місце події та зник, не виконавши обов`язків, передбачених пунктом 2.10 Правил дорожнього руху України, та в подальшому переховувався від правоохоронних органів з метою уникнення кримінальної відповідальності до моменту його виявлення та затримання 03.01.2026.

Унаслідок отриманих у дорожньо-транспортній пригоді тілесних ушкоджень ОСОБА_7 померла на місці події. Між порушеннями ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України, спричиненням потерпілій тяжких тілесних ушкоджень та настанням її смерті існує прямий безпосередній причинно-наслідковий зв`язок.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1 КК України,- порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілої, а також ч. 1 ст. 135 КК України,-завідоме залишення без допомоги особи, яка перебувала в небезпечному для життя стані та була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, якщо винний сам поставив потерпілу у такий стан.

03.01.2026 о 05 годині 10 хвилин ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України

03.01.2026 ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні інкримінованих правопорушень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами, які серед іншого відображені у наступних матеріалах досудового розслідування:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.01.2026;

- протоколами допиту свідків?

- лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 ;

- іншими матеріали кримінального провадження у їх сукупності.

Застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не зможе забезпечити контролю за місцем перебування підозрюваного, а тому є підстави вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий повністю підтримали клопотання щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили його задоволити з підстав викладених у ньому.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, просили відмовити у його задоволенні через необґрунтованість ризиків, просили застосувати домашній арешт, а у разі застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000076 від 03.01.2026.

За вищевказаних обставин, 03.01.2026 о 05 годині 10 хвилин ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч.1 ст. 178 КПК України.

Тобто, за наявності вказаних обставин існує можливість збільшення наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до якого, зокрема, відноситься: верховенство права.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Узагальнююче визначення «обґрунтованість підозри» у вчиненні кримінального правопорушення, доведення якої, як одного з трьох обов`язкових елементів, визначених КПК України для можливості взагалі обрання запобіжного заходу, покладено на прокурора, сформульовано у правових позиціях Європейського суду з прав людини.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ в даному рішенні наголошує, що вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Крім того, як зазначено у матеріалі ВССУ від 11.07.2016р. «захист прав людини у кримінальному провадженні: доказування та докази», передумовою для подання клопотання стороною обвинувачення про застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення. Слідчий, прокурор зобов`язані з належним обґрунтуванням викласти обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, знищення, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).

Метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому останній підозрюється, тобто ризикам, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У зв`язку із викладеним, слід зауважити, що на сьогодні мають місце обставини, які вказують на наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1) Переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, усвідомлюючи можливу міру і строк покарання за скоєне, в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, підозрюваний ОСОБА_5 задля уникнення від кримінальної відповідальності матиме реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Реальність такого ризику підтверджується фактичною поведінкою підозрюваного безпосередньо після вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема, ОСОБА_5 , усвідомлюючи факт наїзду на потерпілу, характер спричинених їй тілесних ушкоджень та небезпечність її стану для життя, умисно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, не виконав покладені на нього обов`язки, та зник з місця події, залишивши потерпілу у небезпечному для життя стані, що свідчить про його схильність до ухилення від відповідальності та уникнення правових наслідків своїх дій.

Крім того, після залишення місця події ОСОБА_5 упродовж певного часу переховувався від органів досудового розслідування та був затриманий лише 03.01.2026, що об`єктивно підтверджує наявність у нього наміру уникнути кримінальної відповідальності та реальну можливість для цього.

Також ризик переховування зумовлюється особою підозрюваного та його індивідуальними характеристиками. ОСОБА_5 є особою працездатного віку, не має обмежень за станом здоров`я, які б унеможливлювали зміну місця проживання або тривале перебування поза місцем постійного проживання. Його соціальні зв`язки, коло спілкування, службовий статус, а також наявний майновий стан створюють реальні умови та можливості для переховування від органів досудового розслідування і суду, у тому числі шляхом зміни місця проживання, тимчасового виїзду або приховування свого місцеперебування.

З огляду на викладене, з урахуванням тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання, поведінки підозрюваного після їх вчинення, факту залишення місця дорожньо-транспортної пригоди та подальшого переховування від органів досудового розслідування до моменту затримання, існує обґрунтований і реальний ризик того, що у разі застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

2) Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення? На сьогодні у кримінальному провадженні всі докази, у тому числі речові, ще не встановлено (відшукані) і відповідно не досліджено. Тому, у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, підозрюваний ОСОБА_5 матиме реальну можливість вчиняти дії, спрямовані на знищення, приховання або спотворення речей чи документів, що мають важливе значення для досудового розслідування, та відомості, які у них містяться, що можуть бути доказами під час судового розгляду.

У разі обрання щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, останній, в міру своєї неправомірної діяльності, достовірно знає, яким чином знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та в повному обсязі не виявлені і не вилучені.

3) У ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні допитано як свідка ОСОБА_8 щодо обставин вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю підозрюваного ОСОБА_5 ..

Встановлено, що свідок ОСОБА_8 перебуває у близьких особистих стосунках із підозрюваним, є його товаришем, що свідчить про наявність між ними сталих соціальних і побутових зв`язків, довіри та можливості безперешкодного спілкування.

За таких обставин існує реальний та обґрунтований ризик того, що у разі незастосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу, пов`язаного з його ізоляцією або істотним обмеженням контактів, останній, перебуваючи на волі, матиме можливість незаконно впливати на свідків, у тому числі на ОСОБА_8 , шляхом умовлянь, психологічного тиску, використання близьких особистих стосунків, узгодження позицій, а також вчинення інших дій, спрямованих на зміну або коригування показань щодо обставин кримінального провадження.

Існує реальний ризик перешкоджання досудовому розслідуванню, оскільки мати підозрюваного - ОСОБА_9 , після вчинення смертельної дорожньо-транспортної пригоди прибула на місце події та вчинила активні умисні дії, спрямовані на приховування істинних обставин кримінального правопорушення, а саме: поширювала неправдиві відомості про те, що саме вона перебувала за кермом автомобіля, намагалася взяти на себе відповідальність за скоєне, чим вводила в оману працівників правоохоронних органів, перешкоджала встановленню особи фактичного водія, використовувала свій службовий статус лікаря та широке коло особистих і професійних зв`язків для можливого впливу на процес фіксації події та подальший хід розслідування, а також вчиняла дії, спрямовані на вигородження та прикриття свого сина з метою уникнення ним кримінальної відповідальності, що свідчить про реальну можливість продовження таких дій у майбутньому.

Крім того, на теперішній час підозрюваний ОСОБА_5 , користуючись правом, передбаченим статтею 63 Конституції України, відмовляється надавати показання щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, що є його конституційним правом. Водночас у сукупності з іншими встановленими обставинами кримінального провадження така поведінка свідчить про відсутність з його боку будь-якого сприяння у всебічному, повному та швидкому досудовому розслідуванні.

Також встановлено, що після з`явлення підозрюваного ОСОБА_5 до органу досудового розслідування він відмовився добровільно надати біологічні зразки крові для проведення відповідних експертних досліджень, а також відмовився від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що ускладнило фіксацію обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження.

Зазначена процесуальна поведінка підозрюваного у своїй сукупності свідчить не про разову реалізацію окремих процесуальних прав, а про сформовану лінію поведінки, спрямовану на уникнення кримінальної відповідальності, ускладнення збору доказів та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання, близьких зв`язків підозрюваного зі свідками, а також його поведінку після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, перебуваючи на волі, ОСОБА_5 матиме реальну можливість вільно контактувати зі свідками та іншими особами, координувати їхні дії, впливати на їхню процесуальну поведінку, у тому числі шляхом схиляння до зміни показань, а також вчиняти інші дії, спрямовані на приховування слідів вчиненого кримінального правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином, наявні реальні та обґрунтовані ризики незаконного впливу підозрюваного на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, які не можуть бути ефективно усунуті шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою.

4) Зможе вчинити новий злочин. Орган досудового розслідування вважає, що у разі необрання щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує реальний та обґрунтований ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Варто також вказати той факт, що 30.01.2021 близько 08.55 год. зі служби 102 надійшло повідомлення з приймального відділення Дубровицької ЦРЛ, про те, що 30.01.2021 близько 08.30 для надання медичної допомоги звернувся ОСОБА_10 , 1988 р.н., діагноз: алкогольне спяніння, ЗЧМТ, струс головного мозку?, забій правого верхнього щелепного суглобу, множинні підшкірні гематоми стегнових ділянок лівої верхньої кінцівки. Тілесні ушкодження нанесли 30.01.2021 року близько 02.30 год. невідомі особи на заправці "ОККО" поблизу с. Берестя. Проведеними оперативно-пошуковими заходами, було встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_5 , 2002 р.н., житель АДРЕСА_1 .

За вказаним фактом було зареєстровано ЄРДР N? 0000013 від 31.01.2021 за ч.1 ст.125 КК України, яке 26.03.2021 з обвинувальним актом було скеровано до суду.

Таким чином, ризик вчинення ОСОБА_5 нового кримінального правопорушення є реальним, обґрунтованим та таким, що не може бути усунений без ізоляції підозрюваного від суспільства.

З огляду на характер інкримінованих кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність, наслідки у вигляді смерті потерпілої, поведінку підозрюваного після вчинення злочину, факти залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, ухилення від органів досудового розслідування, а також його процесуальну поведінку під час розслідування, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти доведеним ризикам та забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Спосіб та характер вчинення даного злочину являють підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Таким чином, слідчий, звертаючись із клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та прокурор при його розгляді довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним застосувати щодо підозрюваного винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України та гарантувати його належну процесуальну поведінку.

Даних, які б вказували на неможливість застосування щодо підозрюваного вказаного запобіжного заходу не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суспільну небезпечність особи підозрюваного ОСОБА_5 , що вчинив тяжкий злочин, який спричинив загибель людини, в стані алкогольного сп`яніння, та зник з місця дорожньо-транспортної пригоди є необхідним застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що на думку слідчого судді, є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів у даному кримінальному провадженні.

Тому, враховуючи суспільну небезпечність особи підозрюваного ОСОБА_5 , що вчинив злочин, який спричинив загибель людини, є необхідним застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що на думку слідчого судді, є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 184, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обіймає посаду поліцейського взводу охорони обўєктів та публічної безпеки Рівненського управління поліції охорони в Рівненській області Департаменту поліції охорони Національної поліції України, спеціальне звання «капрал поліції», запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 60 днів без визначення розміру застави, тобто до 03.03.2026.

Утримувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" - м. Рівне, вул. Дворецька, 116.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити на виконання уповноваженій особі ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", вручити учасникам судового розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя -