Справа № 450/2001/25 Провадження № 1-кп/450/201/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000402 від 16.03. 2025 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Коломия, Івано-Франківської області, українка, громадянка України, не депутат, не адвокат, одружена, маюча на утриманні двох малолітніх дітей, працююча як фізична особа-підприємець, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

в с т а н о в и в :

15 березня 2025 року, приблизно о 11 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mersedes GLE400» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі сполученням «Львів-Івано-Франківськ-Мукачево» у напрямку до м.Львів, поблизу с.Старе Село на 429 км+353 м Львівського району Львівської області порушила вимоги Розділу 1 п.1.2 яким « в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п.1.5 «Дія або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинна створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; Розділу 2 п.2.3 підпункт б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; підпункт д) « не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; Розділу 1 п.12.1 «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; Розділу 34 (вимоги дорожньої розмітки 1.1) чинних Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що вона керуючи вищевказаним транспортним засобом на ділянці дороги із заокрегленням праворуч по напрямку її руху, була неуважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не вибрала в установлених межах безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, відповідно не реагувала на її зміну, без причин технічного характеру перетнула суцільну лінію дорожньої розмітки та допустила виїзд керованого нею транспортного засобу на смугу зустрічного руху, чим створила загрозу безпеці дорожнього руху, як наслідок, відбулось зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 .

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 , Правил дорожнього руху, водій автомобіля марки «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми тіла: тупої травми грудної клітки, травматичного розриву низхідної та дуги аорти, перелому 2,3, 4, 5-го ребер зліва та 3, 4, 5-го ребер справа, двобічного забою легень, лівобічного гемотораксу, гемоперитонеуму, тупої травми живота, забійної гематоми печінки, закритого перелому ацетабулярної впадини зі зміщенням кісткових фрагментів, перелому лонних та сідничних кісток зі зміщенням з обох сторін, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя у момент спричинення, внаслідок яких ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Таким чином ОСОБА_4 вчинила порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що призвело до смерті ОСОБА_10 , тобто вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена свою вину у вчиненому визнала повністю та вказала, що визнає усі обставини, що викладені в обвинувальному акті. Зазначила, що 15 березня 2025 року виїхала в напрямку кордону. В цей день падав мокрий сніг з дощем. На певному відрізку дороги було заокруглення та виїзджаючи на таке ОСОБА_4 виїхала на зустрічну смугу. Вважає, що не встигла зреагувати через погодні умови, можливо її автомобіль занесло, побачила бус та відразу відбулось зіткнення. Вказала, що розуміє усю відповідальність за вчинене. На другий день після ДТП чоловік контактував з родиною потерпілого, запитував чи щось потрібно для похорону. ОСОБА_4 на другий день не могла говорити. Пізніше намагалась контактувати з братом потерпілого щоб відшкодувати шкоду. Батьки потерпілого не бажали з нею спілкуватись. ОСОБА_4 у судовому засіданні просила вибачення у потерпілих.

У судовому засіданні потерпілі підтримали заявлені вимоги у цивільних позовах. Потерпілий ОСОБА_8 вказав, що він підтверджує, що були розмови про відшкодування з боку обвинуваченої, однак вибачення не було, поведінку обвинуваченої не можна розглядати як щире каяття, остання представляє себе жертвою. Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просили призначити обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винною повністю у вчиненні кримінального правопорушення, який їй інкримінується, фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються учасниками судового розгляду і вони не заперечують про визнання недоцільним дослідження доказів стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, суд впевнившись у правильності розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та у відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, та роз"яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно цих фактичних обставин справи.

На підставі наведеного суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України доведена повністю.

Кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.2 ст. 286 КК України є правильною так як вона вчинила порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що призвело до смерті ОСОБА_10 .

За вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_4 підлягає покаранню, при визначенні виду та міри покарання, суд бере до уваги суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, характер вчиненого діяння, особу обвинуваченої, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченої, часткове відшкодування потерпілим завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Як зазначено у постанові Верховного суду у справі № 742/584/18 від 21.02.2019 року, позиція щодо визначення винному виду та розміру покарання й можливості звільнення від його відбування є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність. Також така висловлена позиція не обмежує потерпілого у можливостях подальшого оскарження до суду вищого рівня законності й обґрунтованості вироку у частині вирішення вказаних питань у тому числі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

У досудовій доповіді, складеної Коломийським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» щодо ОСОБА_4 від 04.12.2025 вказано, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без ізоляції від суспільства можливе та не становить небезпеки для суспільства. На думку Коломийського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, виконання покарання в громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації нагляду, застосування соціально-виховних заходів, які необхідні для впливу на поведінку особи, з метою виправлення і запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання - випробуванням, орган пробації вважає за доцільне покладення на правопорушника обов`язків, передбачених п.2 ч.3 ст.76 КК України. У витягу з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення вказано, що рівень впливу історії правопорушень на протиправну поведінку оцінюється як низький (2 бали). Ризик (завдання) шкоди життю і здоров`ю (визначається з урахуванням історії правопорушень та наявної інформації, про обвинуваченого на момент складання досудової доповіді) - низький, відсутні підстави вважати ймовірними насильницькі дії. Рівень впливу динамічних факторів на протиправну поведінку оцінюється як низький (0 балів). Рівень ризику вчинення повторно кримінального правопорушення - низький (2 бали). Рівень ризику для суспільства: низький.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення та обставини, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого, а саме, щире каяття, особу обвинуваченої, котра раніше не судима, яка вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає повністю, на обліку в лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, добровільно частково відшкодувала завдану шкоду, має на утриманні двох малолітніх дітей, досудову доповідь органу пробації, яким зроблено висновок про низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення ОСОБА_4 .

Враховуючи наведене, суд вважає, що із рахуванням вимог ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене із звільненням обвинуваченої від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком в порядку ст. 75 КК України, оскільки її виправлення та попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.

За встановлених обставин, для досягнення мети покарання визначеної ст. 50 КК України, суд вважає можливим звільнити її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки її виправлення є можливим без ізоляції від суспільства та покласти на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд приходить до переконання про застосовувати до обвинуваченої ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з огляду на те, що вона хоч і вчинила злочин з необережності, однак при цьому грубо порушила правила дорожнього руху, що призвело до загибелі потерпілого.

Судові витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів складають 37860,80 грн. та підлягають стягненню в дохід держави за рахунок обвинуваченої ОСОБА_4 .

Сторони клопотань про обрання обвинуваченій запобіжного заходу до вступу вироку у законну силу не заявляли, підстав обирати обвинуваченій запобіжний захід немає.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

У даному кримінальному провадженні потерпілими заявлено цивільні позови.

Потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_6 подано цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Вчиненням кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_4 позивачам завдано моральну шкоду, пов`язану із загибеллю сина ОСОБА_10 , внаслідок чого позивачі та вся сім`я позивачів пережила сильний стрес та сильні душевні страждання. Позивачам завдано моральну шкоду, тому просять стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі 800 000,00грн.

Захисником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивачів визнано частково у розмірі 400 000,00грн. Вказав, що з моменту ДТП ОСОБА_4 та її чоловік неодноразово зв`язувались із батьками померлого та братом щодо можливості особистої зустрічі з ними, наданні матеріальної допомоги та врегулювання питання щодо відшкодування завданої моральної шкоди у позасудовому порядку. Просив врахувати, що після дорожньо-транспортної пригоди сім`єю відповідача було повністю закрито рахунок по оплаті торакального стент-графту марки «Валіант», вартістю 350 000,00грн.

При вирішенні заявленого потерпілими цивільного позову суд враховує наступне.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У відповідності ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У судовому засіданні встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув син цивільних позивачів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 - ОСОБА_10 .

Суд погоджується з доводами позивача, що протиправна винна поведінка ОСОБА_4 , яка спричинила смерть ОСОБА_10 та перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з душевними стражданнями потерпілих, істотними негативними змінами в їх житті, які фактично є непоправними, що в розумінні ст. 23 ЦК України є моральною шкодою.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та бере до уваги те, що цивільні позивачі понесли моральні страждання через втрату близької особи - сина, які і досі з плином часу, негативно впливають на їх життя, втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, відновити попередній стан життя цивільних позивачів неможливо, вказане негативно вплинуло на їх життя. За таких обставин суд дійшов висновку про суму морального відшкодування у розмірі 400 000,00грн. кожному потерпілому такою, що відповідає засадам розумності, зваженості, достатності, співмірності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду, з оцінкою ступеня та обсягу моральних та фізичних страждань цивільних позивачів, вимушених змін у їх життєвих стосунках.

Разом з тим, з врахуванням добровільного відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 400 000,00грн., що підтверджується довіреністю від 16.01.2026р. та довідкою АТ «Приватбанк» від 18.01.2026р. позовні вимоги слід задоволити частково та стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_7 суму морального відшкодування у розмірі 200 000,00грн., та стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_11 суму морального відшкодування у розмірі 200 000,00грн. Добровільна оплата відповідачем медичного лікування не підлягає включенню та врахуванню при відшкодуванні моральної шкоди.

Потерпілим ОСОБА_8 подано цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Вчиненням кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_4 позивачеві завдано моральну шкоду, пов`язану із загибеллю брата ОСОБА_10 , внаслідок чого позивач пережив сильний стрес та сильні душевні страждання. Позивачеві завдано моральну шкоду, тому просить стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00грн.

Захисником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача визнано частково у розмірі 50 000,00грн. Вказав, що з моменту ДТП ОСОБА_4 та її чоловік неодноразово зв`язувались із батьками померлого та братом щодо можливості особистої зустрічі з ними, наданні матеріальної допомоги та врегулювання питання щодо відшкодування завданої моральної шкоди у позасудовому порядку. Просив врахувати, що після дорожньо-транспортної пригоди сім`єю відповідача було повністю закрито рахунок по оплаті торакального стент-графту марки «Валіант», вартістю 350 000,00грн.

При вирішенні заявленого потерпілим цивільного позову суд враховує наступне.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У відповідності ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У судовому засіданні встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув брат цивільного позивача - ОСОБА_10 , та позивач відповідно до ст.1168 ЦК України входить до переліку осіб, яким відшкодовується моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, що підтверджується актом № 168 від 02.06.2025року.

Суд погоджується з доводами позивача, що протиправна винна поведінка ОСОБА_4 , яка спричинила смерть ОСОБА_10 та перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з душевними стражданнями потерпілого, істотними негативними змінами в його житті, які фактично є непоправними, що в розумінні ст. 23 ЦК України є моральною шкодою.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та бере до уваги те, що цивільний позивач поніс моральні страждання через втрату близької особи - брата, які і досі з плином часу, негативно впливають на його життя, втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, відновити попередній стан життя цивільного позивача неможливо, вказане негативно вплинуло на його життя. За таких обставин суд дійшов висновку про суму морального відшкодування у розмірі 100 000,00грн. такою, що відповідає засадам розумності, зваженості, достатності, співмірності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду, з оцінкою ступеня та обсягу моральних та фізичних страждань цивільного позивача, вимушених змін у його життєвих стосунках. Добровільна оплата відповідачем медичного лікування не підлягає включенню та врахуванню при відшкодуванні моральної шкоди.

Разом з тим, з врахуванням добровільного відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 50 000,00грн., що підтверджується довіреністю від 16.01.2026р. та довідкою АТ «Приватбанк» від 18.01.2026р. позовні вимоги слід задоволити частково та стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_8 суму морального відшкодування у розмірі 50 000,00грн.

Керуючись ст.ст.100, 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

Ліве переднє колесо (шина та диск) від автомобіля «Mersedes GLE400» реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль «Mersedes GLE400» реєстраційний номер НОМЕР_1 - - повернути власнику ОСОБА_4 ;

автомобіль «Ford Transit» реєстраційний номер НОМЕР_2 - повернути представнику власника ТОВ «Едем-Резорт Енд СПА.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 17.03.2025р., на автомобіль Mersedes GLE400» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 17.03.2025р. на автомобіль «Ford Transit» реєстраційний номер НОМЕР_2 , скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 27.03.2025р., на ліве переднє колесо (шина та диск) автомобіля Mersedes GLE400» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 37860,80грн (тридцять сім тисяч вісімсот шістдесят гривень 80 копійок).

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 200 000,00грн. (двісті тисяч гривень) відшкодування моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_6 ( РНОКПП НОМЕР_5 ) 200 000,00грн. (двісті тисяч гривень) відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_6 ) 50 000,00грн. (п`ятдесят тисяч гривень) відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення.

СуддяОСОБА_1