У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року місто Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , про зобов`язання слідчого вчинити дії та повернути вилучене майно, яке було вилучене під час обшуку 05.09.2024 на підставі Ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08.08.2024 ,

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування поданої заяви адвокат ОСОБА_3 , який в інтересах ОСОБА_4 вказує, що Територіальним управлінням БЕБ у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002007 від 19.12.2023 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 229 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження 05.09.2024 було проведено обшук, під час якого вилучено тимчасово вилучене майно, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що, майно, щодо якого не ініціювалося питання про арешт, законним власникам у порядку ст. 169 КПК України повернуто не було.

При цьому, адвокат вказує, що все вилучене під час обшуку майно має статус тимчасово вилученого, оскільки на його думку, ухвала слідчого судді про надання дозволу на обшук не є тим рішенням суду, на підставі якого можливе позбавлення або обмеження права власності, а таким рішенням надається лише дозвіл на відшукання певних речей та втручання у право особи на недоторканість житла чи іншого володіння.

У зв`язку із вказаним, у відповідності до п. 3 ч.2 ст. 307 КПК України, адвокат ОСОБА_3 просить повернути власнику все майно вилучене під час проведення обшуку від 05.09.2024.

Представник скаржника у судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити. Посилався на те, що детектив не довів що дане взуття є речовим доказом та має значення для даного кримінального провадження. На підтвердження того, що власником вилученого під час обшуку майна є саме ОСОБА_4 адвокатом було долучено 22.09.2025 року договори поставки від 01.06.2023 року та від 07.11.2023 року, та видаткові накладні до договорів.

Детектив належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у судове засідання 22.09.2025 року не з`явився. В попередньому судовому засіданні детектив заперечував проти задоволення скарги, зазначав, що це майно не є тимчасово вилученим, оскільки вилучене як майно, прямо вказане в ухвалі суду про надання дозволу на проведення обшуку. Також зазначив, що вилучене під час проведення обшуку взуття направлено для проведення експертизи з питань інтелектуальної власності, яка у зв`язку з тим, що велика кількість взуття (510 пар), яке до того ж є різноманітним, досі не проведена. Від ОСОБА_5 22.09.2025 надійшли до матеріалів справи копії постанови про призначення експертизи, супровідний лист про направлення експертизи, клопотання про надання додаткових матеріалів, супровідний лист.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає, зокрема, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України.

У першу чергу, для вирішення питання про неповернення тимчасово вилученого майна, слідчий суддя має визначити чи має майно, відносно якого порушене питання, статус тимчасово вилученого.

Так, відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони відповідають одній з ознак п.1-4 вказаної статті.

При цьому, оцінка підстав віднесення певного майна до категорії тимчасово вилученого в розумінні ст. 167 КПК України залежить також від процесуального порядку його одержання органом досудового розслідування.

Статтею 168 КПК України передбачено випадки за яких можливо тимчасово вилучати майно, зокрема згідно з ч.2 цієї статті тимчасове вилучення здійснюється під час обшуку.

Вказана слідча дія відповідно до ст. 234 КПК України проводиться на підставі ухвали слідчого судді, в якій, з-поміж іншого, мають міститися відомості про речі та документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук (п.6 ч.2 ст. 235 КПК України).

Слідчий суддя вважає, що необхідність зазначення таких відомостей узгоджується із тим, що під час розгляду клопотання про надання дозволу на обшук детектив/прокурор, серед іншого, має довести достатність підстав вважати, що відповідні речі та документи мають значення для досудового розслідування, відомості, які в них містяться, можуть бути доказами під час судового розгляду, а також, можливість перебування таких речей та документів у зазначеному житлі чи іншому володінні особи ( п.2-4 ч.5 ст. 234 КПК України).

Враховуючи зазначене, при вирішенні питання про дозвіл на проведення обшуку, здійснюється судовий контроль за втручанням у право власності осіб, зокрема щодо конкретного обсягу майна, яке має значення для конкретного кримінального провадження та яке за умови подальшого дотримання встановлених законом правил отримання доказової інформації із таких речей і документів та її фіксування забезпечуватиме правомірність утримання такого майна органом досудового розслідування.

У зв`язку із цим, статтею 236 КПК України, якою встановлено порядок проведення обшуку, розрізнено статус майна, яке може вилучатися під час такої слідчої дії. Така різниця у статусі обумовлена відмінностями у подальшому процесуальному оформленні майна у кримінальному провадженні і, відповідно, відмінністю в питанні повернення власнику.

Так, положення ч. 7 ст. 236 КПК України передбачає, що предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тож, законодавцем визначено, що тимчасово вилученим майном під час обшуку є майно, яке:

- не входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку;

- не відноситься до предметів, які вилучені законом з обігу.

Застосовуючи вказані положення до майна, щодо якого порушено питання у поданій скарзі, слідчий суддя виходить із таких міркувань.

Судом встановлено, що Ухвалою слідчого судді від 08.08.2024 у справі №760/17559/24 номер провадження 1-кс/760/7608/24 надано дозвіл старшому детективу відділу детективів Територіального управління БЕБ у Київській області ОСОБА_6 та детективам міжрегіональної слідчої групи (групи детективів), які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002007 від 19.12.2023 на проведення обшуку квартири АДРЕСА_2 , яка відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві власності належить ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з метою відшукання та вилучення: товарів під брендом «Hoka» та «Hoka One One».

Також встановлено, що 05.09.2024 на підставі ухвали слідчого судді від 08.08.2024 у межах кримінального провадження №0002007 від 19.12.2023 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 . Під час вказаного обшуку було вилучено 10 пакетів по 15 пар взуття в кожному та 12 білого кольору мішків, в кожному з яких по 30 пар взуття із логотипом торгової марки «Hoka».

Як вбачається з наданих адвокатом договорів поставки, в них не деталізовано який саме товар поставляється на ФОП ОСОБА_8 , а в самих видаткових накладних зазначається товар як «взуття», без вказівки торгової марки. Тому з наданих документів встановити що саме ОСОБА_8 є власником майна, вилученого 05.09.2024 року, не вбачається за можливе, в той час як квартира, де проводився обшук та з якої вилучене взуття під брендом «Hoka», належить іншій особі - ОСОБА_7 .

Слідчий суддя не погоджується із доводами скаржника про те, що вилучене під час обшуку майно, на яке в подальшому не накладено арешт, є тимчасово вилученим майном.

У цьому контексті, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що доводи скаржника про те, що усе майно, вилучене під час обшуку, має статус тимчасово вилученого відхиляються, оскільки не ґрунтуються на чинному законодавстві, зокрема не відповідають положенням наведеним вище.

У зв`язку з цим, слідчий суддя вважає за можливе врахувати висновки, висловлені у постанові ККС ВС від 23 січня 2020 року у справі № 457/1485/13-к, відповідно до яких КПК України не передбачає необхідність накладення арешту на речі та документи, дозвіл на відшукання яких прямо надано в ухвалі на проведення обшуку.

Таким чином, для повернення майна в порядку ст. 169 КПК України, скаржник має довести перед слідчим суддею, що відповідне майно, відносно якого порушується питання про його повернення, не входило до переліку майна, на яке слідчим суддею прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про проведення обшуку.

Із резолютивної частини ухвали про проведення обшуку вбачається, що слідчим суддею було надано дозвіл на відшукання та вилучення саме товарів під брендом «Hoka» та « ОСОБА_9 ».

Однією із засад кримінального провадження є змагальність сторін, закріплена у ст. 22 КПК України, яка передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, при реалізації права на оскарження бездіяльності у порядку п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, скаржник чи його представник має навести перелік конкретного майна, яке без законних на те підстав утримується органом досудового розслідування, зокрема дозвіл на його відшукання не було прямо надано в ухвалі про обшук, у зв`язку з чим підлягає поверненню їх законному власнику.

Натомість, ні у клопотанні, ні в судовому засіданні, представником скаржника не наведено та не конкретизовано, які саме із вилучених документів не входять у перелік товарів, дозвіл на відшукання яких надано ухвалою суду. Більше того, представник власника майна не повідомив суду жодних обставин, які б очевидно свідчили, що такі товари не відносяться до тих, на відшукання яких надано дозвіл, або ж що такі товари не мають жодного відношення до обставин розслідуваних у цьому кримінальному провадженні.

Також, як вбачається з постанови Детектива від 25.09.2024 про призначення експертизи з питань інтелектуальної власності, щодо вилучених речей у ході обшуку призначено експертизу.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що подана скарга є необґрунтованою, а тому відмовляє у її задоволенні.

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне зауважити, що вказане рішення не позбавляє власника майна та його представника можливості повторно звернутись з такою скаргою з належним обґрунтуванням.

Керуючись, ст. ст. 168-170, 236, 303, 307, 309, 376, 392 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , про зобов`язання слідчого вчинити дії та повернути вилучене майно, яке було вилучене під час обшуку 05.09.2024 на підставі Ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08.08.2024 - залишити без задоволення;

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Солом`янського

районного суду м. Києва ОСОБА_1