Номер провадження: 11-кп/813/337/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 01.08.2023 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000368 від 21.06.2023 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою АДРЕСА_2 ; раніше судимого:

- 27.03.2023 Київським районним судом м. Одеси, за ч. 1 ст. 190 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1 і п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Також вироком вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні та стягнуто процесуальні витрати.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він у невстановлений час та в невстановленому місці, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, яка містилась у прозорому зіп-пакеті.

Після чого, ОСОБА_8 зазначену психотропну речовину почав незаконно зберігати при собі для особистого вживання, без мети збуту.

21.06.2023 приблизно о 18:24 годині ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Естафетна, 9, був зупинений співробітниками поліції, які в нього виявили та в подальшому в ході огляду місця події вилучили прозорий зіп-пакет з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, кількісним вмістом 0,192 г., яку ОСОБА_10 незаконно зберігав при собі для особистого вживання, без мети збуту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оскаржував правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, проте вважав, що вирок суду підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який підлягає застосуванню та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання не застосував ст.71 КК України, оскільки кримінальне правопорушення у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_8 вчинив у період іспитового строку за попереднім вироком.

За таких обставин прокурор просив оскаржений вирок скасувати в частині призначення ОСОБА_8 покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2023 та за сукупністю вироків призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 1 місяць.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурором не оскаржуються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК України, апеляційний суд не переглядає вирок суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до ст. 65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Положеннями ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Верховний Суд зазначив, що згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Крім того вказав, що суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Суд роз`яснив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України, у виді обмеження волі, оскільки, призначене покарання, у виді штрафу, не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, належним чином не врахував, тяжкість та суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та особу обвинуваченого, який, будучи раніше засудженим до покарання із встановленням іспитового строку, порушив покладені на нього обов`язки та знову вчинив кримінальне правопорушення.

Викладене свідчить, що ОСОБА_8 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінально-каране діяння, що свідчить про відсутність позитивних змін в особистості обвинуваченого ОСОБА_8 .

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що, оскільки ОСОБА_8 не працевлаштований, законних джерел доходів не має, призначення йому покарання у вигляді штрафу є безпідставним та таким, що явно не відповідає особі обвинуваченого.

За таких обставин, апеляційний суд, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше судимий, обставини, що пом`якшують покарання його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 буде покарання у виді обмеження волі у мінімальній межі, визначеній санкцією ч. 1 ст. 309 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування ст. 71 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд вважає обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 був раніше засуджений вироком Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2023, за ч. 1 ст. 190 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75, п.п. 1, 2) ч. 1 і п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік.

У даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення 21.06.2023, тобто до повного відбуття покарання за попереднім вироком.

Положеннями статті 78 КК України встановлено правові наслідки звільнення від покарання з випробування, зокрема, частиною третьою передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Апеляційний суд зазначає, що ч. 1 ст. 71 КК містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання.

Частиною 4 ст. 71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 11.12.2018 у справі 311/480/15-к зазначила про те, що у разі вчинення нового злочину до закінчення іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, за винятком строку попереднього ув`язнення.

Враховуючи викладене, апеляційний констатує, що невідбута частина покарання, призначена ОСОБА_8 попереднім вироком, становить обмеження волі на строк 1 рік.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що виразилося у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, а саме положень ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки не приєднав до призначеного покарання за оскарженим вироком невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2023.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Частиною 2 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора, в зв`язку з чим, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення ОСОБА_8 покарання.

Керуючись статтями 370, 372, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 01.08.2023, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2023, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 1 місяць.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку виконання вироку.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4