Провадження № 11-кп/824/5100/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

25 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 01 липня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0002297 обвинуваченогоОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень, Житомирської області, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , маючого цивільну дружину, працюючогоне офіційно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючогоза адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначенойому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п?ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, 29.07.2024 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_8 разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3, біля косметологічного салону «ІНФОРМАЦІЯ_2», помітили два лаунж стільці «UBBERUP» та лаунж столик «IDRE» д. 45 см в 52 см, які були розташовані біля входу до приміщення вказаного косметологічного салону. В подальшому, 29.07.2024 року близько 20 год. 33 хв. ОСОБА_8 та невстановлена досудовим розслідуванням особа на ім`я ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , умисно таємно протиправно в умовах воєнного стану підійшли до косметологічного салону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де ОСОБА_8 взяв один лаунж стілець марки «UBBERUP», а невстановлена особа на ім`я ОСОБА_10 взяв один лаунж стілець марки «UBBERUP» та лаунж столик «IDRE» д. 45 см в 52 см, що належать ОСОБА_11 .

Після чого ОСОБА_8 та невстановлена досудовим розслідуванням особа на ім`я ОСОБА_10 втекли з місця вчинення злочину та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 4246 грн. 53 коп.

Не погоджуючись з вказаним вироком прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, в мотивувальній частині якого вказати наступне: «Обставин, відповідно до ст. 66 КК України, під час судового розгляду не встановлено». Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Взяти під варту ОСОБА_8 в залі суду та утримувати в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до часу приведення вироку до виконання. Дослідити матеріали судового провадження.

Зазначає, що судом помилково визнано наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, як визнання фактичних обставин справи та активне сприяння розкриттю злочину.

Суд не врахував те, що обвинувачений не повернув потерпілій ОСОБА_11 стільці та стіл, які були викрадені, не відшкодував частково або в повному обсязі завданої майнової шкоди потерпілій, хоча останній працює і має певний дохід, що свідчить про намагання уникнення від кримінальної відповідальності та не бажання нести відповідальність за скоєне кримінальне правопорушення. Крім того, судом не повною мірою враховано, що крадіжку вчинено за попередньо змовою групою осіб, що суттєво вплинуло на призначення міри покарання.

Вважає, що покарання призначене ОСОБА_8 є надто м`яким і не достатнім для його виправлення і перевиховування, не відповідає вимогам закону, що потягло ухвалення незаконного вироку, який не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, оскільки за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу на вирок, в якій просить вирок скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діянні кримінального правопорушення.

Вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки у останнього не було прямого умислу на викрадення майна.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника і заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Щодо посилань сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 4 ст. 185 КК України, які виразилися, у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Визнаючи ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність його вини у вчиненні інкримінованого злочину та навів у вироку переконливі доводи на обґрунтування цього висновку.

Колегія суддів, аналізуючи здобуті докази в ході судового розгляду судом першої інстанції, а також доводи сторони захисту щодо відсутності в діянні ОСОБА_8 складу інкримінованого кримінального правопорушення, вважає, що такі доводи захисника не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно показань обвинуваченого ОСОБА_8 , наданих в суді першої інстанції, він хоча й не визнав свою вину, однак пояснив, що в той день разом з дівчиною та ще однією парою (дівчина та знайомий ОСОБА_10 ) святкували в ресторані «Тбілісо» його день народження. Після святкування, всі разом вийшли на вулицю, хтось з дівчат запропонував десь ще присісти. Дівчата пішли вперед, а вони з ОСОБА_10 побачили навпроти стільці і столик, які були біля косметологічного салону, і вирішили їх взяти: він взяв стілець, ОСОБА_10 - стіл та стілець і вони понесли їх за кут будинку на газон, де в подальшому на них сиділи з дівчатами орієнтовно 10 хв. Після чого вони пішли, майно лишили на газоні, що з ним трапилось в подальшому, не знає. Умислу викрадати в нього не було, думав, що це охоронювана територія будинку і з тим майном нічого не станеться. Коли брали стільці та столик, дозволу ні в кого не питали, будь яку охорону поруч не бачили. На наступний день дізнавшись від поліції про подану щодо нього заяву до поліції, звертався до потерпілої з метою відшкодування збитків, але не знайшли спільну мову щодо суми відшкодування. В подальшому мав ще одну зустріч з потерпілою і хотів повернути кошти за майно, але потерпіла хотіла 15000 грн., а він такої суми не мав. Планує відшкодувати збитки, хоча майно він і не крав, а лише взяв покористуватись. Дані ОСОБА_10 він надавав поліції, в тому числі і його номер телефону. Знає, що наразі останній мобілізований та знаходиться в зоні бойових дій.

Вказані показання обвинуваченого щодо того, що він не мав наміру на таємне викрадення майна (крадіжки), перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Не знайшли вони свого підтвердження і під час апеляційного перегляду вироку суду.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

За змістом ст. 85 цього Кодексу належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Зважаючи на те, що сторона захисту, ставлячи вимогу про те, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 4 ст. 185 КК України, не заявляла клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених судом першої інстанції, з обґрунтуванням підстав для такого дослідження, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, тому суд апеляційної інстанції приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені судом першої інстанції, не даючи їм іншої оцінки.

Зокрема, як вбачається з даних суду першої інстанції показань потерпілої ОСОБА_11 , вона працює керуючою косметології, де було викрадено меблі вказані прокурором в обвинувальному акті. В той день, коли все трапилось, була у відрядженні, їй подзвонили дівчата, що там працюють, та повідомили, що вийшли на вулицю за меблями і їх не виявили. Зазначила, що приїхала подивилась камери на охороні, на яких чітко видно, що по АДРЕСА_3 , знаходиться ресторан, де відпочивав обвинувачений і там поруч знаходиться косметологія, де вона працює керуючою. Поруч з косметологією стояв стіл та два стільця для клієнтів. І на відео чітко було зафіксовано як обвинувачений і ще один хлопець тікають з меблями, що належать косметології. Зазначила, що отримала відео з ресторану та надала їх в поліцію. Потім дізналась номер телефону особи, що бронювала столик в ресторані, і надала його поліції. Вартість стільців не пам`ятає, оскільки купувала їх 2-3 роки назад і чеки не зберегла. Стілець коштував приблизно 1300 грн., а стіл приблизно 1500 грн. Викрадене майно належить їй, на балансі косметології воно не значиться. Зазначила, що шкода їй не відшкодована і меблі не повернуті. Обвинувачений, його дівчина, захисник та інший хлопець, що був з ним в той день, приходили через певний час та просили, щоб вона забрала заяву з поліції, але вона відмовилась. Також повідомляла їм, що хоче відшкодування збитків і замість тих стільців хоче, щоб обвинувачений придбав дерево або віддав 15000 грн.

Вказані показання потерпілої узгоджуються зпоказаннями обвинуваченого щодо обставин викрадення майна, а також з показаннями свідка ОСОБА_12 , допитаної за клопотанням сторони захисту, яка є цивільною дружиною обвинуваченого та надала показання аналогічні за своїм змістом показанням обвинуваченого.

Так, свідок ОСОБА_12 показала, що потерпілу знає наглядно, а ОСОБА_8 є її хлопцем. В той день вони в ресторані "Тбілісо" святкували день народження її хлопця. З ними ще була пара: ОСОБА_10 і його дівчина. Вказала, що вони вийшли з ресторану покурити і дівчина ОСОБА_10 сказала: "А давайте присядемо". Потім ОСОБА_8 і ОСОБА_10 схопили стільці і стіл та віднесли їх за ріг, а вона разом з дівчиною ОСОБА_10 пішла за ними. Вказала, що ОСОБА_8 ніс стілець, а ОСОБА_10 ніс і стіл, і стілець. Хлопці поставили меблі на траві, де стоять машини. Вказала, що вони трошки посиділи на тих меблях та розійшлись, а меблі так і залишили за рогом. Чому не повернули меблі на місце - не знає. Все відбулось спонтанно і ніхто нічого заздалегідь не планував. Вказала, що вони звертались до потерпілої з наміром відшкодувати шкоду, але потерпіла сказала розбиратись з поліцією. Через деякий час вони знову прийшли до потерпілої, щоб відшкодувати суму коштів, що вказана в обвинувальному акті, однак потерпіла хотіла вже іншу суму - 15000 грн.

Такі показання свідків та потерпілої узгоджуються з іншими письмовими доказами, дослідженими в суді першої інстанції:

- даними, що містяться в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або іншої події від 30.07.2024 року (т.1 а.с. 52-54), з яких вбачається, що 30.07.2024 року ОСОБА_11 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність згідно зі статтею 383 КК України, повідомила, що 29.07.2024 року приблизно о 20 год. 33 хв. дві невстановлені особи чоловічої статі вчинили крадіжку 2 стільців та стола, що були розташовані за адресою: АДРЕСА_3 та належать косметологічній клініці «ІНФОРМАЦІЯ_2» вартістю приблизно 4500 грн.;

- даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 30.07.2024 року, з ілюстративною таблицею до нього (т. 1 а.с. 55-59), з яких вбачається, місце вчинення злочину біля приміщення косметологічного салону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- даними протоколу огляду диску від 29.10.2024 року з скріншотами до протоколу огляду диску та даними відеозапису на CD-R диску до нього (т. 1 а.с. 62-66), який був безпосередньо досліджений судом. Згідно даних вказаних доказів чітко вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3, дві особи чоловічої статі, один з яких обвинувачений ОСОБА_8 спілкуються між собою певний час, підходять до приміщення косметологічного салону «ІНФОРМАЦІЯ_2», потім підходять до стільців і столу, які знаходяться біля вищевказаного салону, після чого ОСОБА_8 бере в руки один стілець, а інша особа чоловічої статі, бере в руки один стілець та лаунж столик і починають з ними бігти у невідомому напрямку. Доводи сторони захисту щодо недопустимості даного доказу є безпідставними, оскільки доказ було отримано у визначений законом спосіб без допущення істотних порушень кримінально процесуального закону (а.с. 60-61).

Вказані докази узгоджуються із протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28.10.2024 року з фототаблицею до нього (т. 1 а.с. 67-71), з яких вбачається, що свідок ОСОБА_13 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність згідно зі статтями 384, 385 КК України, впізнала за загальними рисами обличчя та іншими ознаками в сукупності на фото під номером три - ОСОБА_8 , як особу, яка 29.07.2024 року в закладі «Tbiliso» за адресою: АДРЕСА_3, проводила час, розважалась та вживала алкогольні напої. Вказана свідок в суді підтвердила обставини проведення з нею слідчої дії та її правильність, вказала в залі суду на обвинуваченого як особу, яка 29.07.2024 року разом з друзями відпочивала у них в закладі, забронювавши перед цим столик на ім`я ОСОБА_14 по номеру свого мобільного телефону.

Також, згідно даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.10.2024 року з фототаблицею до нього (т. 1 а.с. 72-76), з яких вбачається, що свідок ОСОБА_15 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність згідно зі статтями 384, 385 КК України, впізнала за загальними рисами обличчя та іншими ознаками в сукупності на фото під номером три - ОСОБА_8 , як особу, яка 29.07.2024 року близько 19 год. 45 хв. бігла зі стільцем чорного кольору в руках по вул. Деміївській в сторону проспекта Валерія Лобановського.

Підстав недовіряти показанням потерпілої та свідків наданими ними в суді першої інстанції та обставинам, встановленим під час протоколів пред`явлення особи для впізнання за їх участю, на думку колегії суддів немає.

Як слідує з даних висновку судового експерта ОСОБА_16 №3830 від 07.11.2024 року (т.1 а.с. 79-85), ринкова вартість лаунж столика «IDRE» д. 45 см в 52 см чорного кольору, який був придбаний у вересні 2023 року, станом на 29.07.2024 року складає 1166,63 грн.; лаунж стільці «UBBERUP» чорного кольору у кількості 2 шт., які були придбані у вересні 2023 року, станом на 29.07.2024 року складає 3079,90 грн.

Сукупність вказаних доказів дає беззаперечну підставу для висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину.

Обставин, які би ставили під сумнів достовірність цих доказів, за результатами судового розгляду не встановлено. Крім того, сам обвинувачений не заперечував факт того, що він взяв дані меблі, проте наполягав, що він не мав намір їх викрадати.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції належним чином перевіряв показання обвинуваченого та посилання сторони захисту, що ОСОБА_8 не мав умислу вчиняти крадіжку, оскільки останній лише хотів тимчасово покористуватись майном, однак дана версія не знайшла свого підтвердження, оскільки для обвинуваченого було очевидним, що майно, яке він разом з невстановленою слідством особою взяв таємно, не належить йому, крім того, вказані особи діяли з метою обернення чужого майна на свою користь, що вказує і на наявність корисливого мотиву, з чим погоджується й колегія суддів.

Крім того, як слідує з оглянутих в судовому засіданні першої інстанції файлів, які містяться на диску СD-R, чітко вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3, дві особи чоловічої статі, один з яких обвинувачений ОСОБА_8 спілкуються між собою певний час, підходять до приміщення косметологічного салону «ІНФОРМАЦІЯ_2», потім підходять до стільців і столу, які знаходяться біля вищевказаного салону, після чого ОСОБА_8 бере в руки один стілець, а інша особа чоловічої статі, бере в руки один стілець та лаунж столик і починають з ними бігти у невідомому напрямку. Даний доказ визнаний судом належним та допустимим.

Вказане свідчить про той факт, що показання обвинуваченого в частині взяття меблів біля косметологічного салону для тимчасового користування є неспроможними та направлені на уникнення відповідальності, з чим також погоджується колегія суддів.

З огляду на викладене та враховуючи конкретні обставини даного діяння, а саме способу таємного викрадення майна, відношення обвинуваченого до вчиненого - спрямованості умислу та інші обставини, встановлені при дослідженні доказів під час судового розгляду і оцінені судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи, є правильними.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази по справі, а також розглянув клопотання сторони захисту, які відображені в мотивувальній частині вироку

З огляду на зазначене, судом першої інстанції з достатньою повнотою перевірено всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, зроблено аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відхилив інші та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з чим погоджується й колегія суддів.

Суд першої інстанції законно, обґрунтовано та вмотивовано не знайшов підстав для визнання зазначених в апеляційній скарзі захисника доказів недопустимими та неналежними, чи такими, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, з чим також погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, а відтак, не приймати їх до уваги, оскільки їх ставити під сумнів, відсутні будь-які підстави.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Перевіряючи доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання, то апеляційний суд не погоджується з ними, та вважає, що судом було призначено покарання, яке за своїм розміром є справедливим з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Обираючи міру покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, виходячи не лише з визначених у ст. 12 КК формальних критеріїв, а і з особливостей конкретного кримінального правопорушення, зокрема, взяв до уваги конкретні обставини справи, характер протиправних дій винного.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює не офіційно, перебуває у цивільному шлюбі, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, його молодий вік, позицію потерпілої, яка не пред`явила цивільний позов та не наполягала на позбавленні обвинуваченого волі.

Обставинами, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України встановлено визнання ОСОБА_8 фактичних обставин справи та активне сприяння розкриттю злочину.

Судом вірно встановлено, що обвинувачений не переховувався, намагався вирішити питання з потерпілою та відшкодувати збитки, надавав послідовні показання, в який розказував обставини вчинення ним кримінально-караних дій, надавав повну інформацію щодо прізвища, ім`я, по батькові, контакти особи, з якою вчиняв ці дії, та щодо свідків події.

З огляду на вказане, заперечення прокурора щодо відсутності пом`якшуючих покарання обставин є безпідставними.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, під час судового розгляду встановлені не були.

Тому апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та достатнім для запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання обвинуваченому, як про те просить прокурор.

У зв`язку з чим колегії суддів вважає, що суд першої інстанції детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого та дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому саме такого покарання.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, оскільки покарання ОСОБА_8 призначено з дотриманням вимог кримінального закону, є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення, і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції і вважає, що визначений судом розмір покарання, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ст. 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 01 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя