Провадження № 1-кп/643/504/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2026 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харків кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002434, від 22.08.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

встановив:

Прокурором подано письмове клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , на строк 60 діб.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням погроз та насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, у сторони обвинувачення є підстави вважати, що у обвинуваченого можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

-переховуватись від суду. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено суворе покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому, побоюючись покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним, останній на стадії досудового розслідування переховувався від органів досудового розслідування, через що був оголошений у розшук, а в подальшому зазначена поведінка обвинуваченого можлива і під час судового розгляду. Обвинувачений не має законних джерел отримання доходу, стійких соціальних зв`язків, у зв`язку з чим за місцем проживання його нічого не утримує. Крім того, останній неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень у тому числі проти власності громадян, звільнившись з місць позбавлення волі в квітні 2025 року не став на шлях виправлення, усвідомлює всі стадії притягнення до відповідальності за вчинення злочину та можливість уникнення цього через ухилення від суду;

-незаконно впливати на свідків та потерпілу, існують достатні підстави вважати, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може вчиняти дії, спрямовані на незаконний вплив на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, Особливу увагу необхідно звернути на той факт, що одна зі свідків у даному провадженні - громадянка ОСОБА_6 - перебуває у фактичних сімейних стосунках із підозрюваним, проживаючи з ним разом. Така близькість та щоденний контакт створюють підвищені ризики безпосереднього та постійного психологічного впливу на свідка, а також спроб підбурювання до зміни показань або відмови від них;

-вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 тривалий час не працевлаштований, не має законних джерел отримання доходу, будучи засудженим за вчинення злочинів проти власності належних висновків для себе не зробив, та не зважаючи на те що останньому вже було призначено реальний термін покарання неодноразово, знов вчинив майновий злочин, тобто має стійкий асоціальний настрій та схильний до вчинення злочинів, тобто є достатні підстави вважати, що джерелом доходів обвинуваченого є доходи від скоєння злочинів проти власності, та останній перебуваючи на свободі може продовжити свою злочинну діяльність, оскільки припинення її не було добровільним волевиявленням, а є наслідком роботи правоохоронних органів. Зазначений ризик підтверджується і тими обставинами, що 04.11.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України в рамках кримінального провадження № 0001637 від 03.11.2025, події злочину мали місце 03.11.2025 (досудове розслідування здійснювалося слідчими СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області).

У судовому засіданні 14.01.2026 прокурор підтримала клопотання та викладені в них доводи. Зазначила, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не сплинули та продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора. В обґрунтування посилались на недоведеність ризиків, зазначених прокурором. Просили змінити запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.

Вирішуючи заявлене клопотання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого суд керується таким.

За змістом ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому, кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тобто, фактично, інститут запобіжного заходу введений у кримінальний процес для того, щоб саме запобігати спробам неналежної процесуальної поведінки обвинувачених.

Положеннями ст. 178 КПК України визначені обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні суспільно-небезпечного тяжкого злочину.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він не одружений, хоча перебуває у фактичних шлюбних відносинах, раніше судимий, звільнився з місць позбавлення волі в квітні 2025 року, офіційно не працює, осіб на утриманні не має та в нього відсутні стабільні соціальні зв`язки.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

ОСОБА_4 може вчиняти дії, спрямовані на незаконний вплив на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні. Одна зі свідків у даному провадженні - громадянка ОСОБА_6 - перебуває у фактичних сімейних стосунках із обвинуваченим. Що створює підвищені ризики безпосереднього та постійного впливу на свідка, а також спроб підбурювання до зміни показань або відмови від них;

ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений тривалий час не працевлаштований, не має законних джерел отримання доходу, будучи засудженим за вчинення злочинів проти власності належних висновків для себе не зробив, нещодавно звільнившись з місць позбавлення волі знов вчинив майновий злочин, тобто має стійкий асоціальний настрій та схильний до вчинення злочинів, тобто є достатні підстави вважати, що джерелом доходів обвинуваченого є доходи від скоєння злочинів проти власності, та останній перебуваючи на свободі може продовжити свою злочинну діяльність, оскільки припинення її не було добровільним волевиявленням, а є наслідком роботи правоохоронних органів.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, суд вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором, в тому числі ризику переховування обвинуваченого від суду через усвідомлення імовірності визнання вини обвинуваченого за висунутим йому обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання, ризику незаконного впливу на свідків та потерпілу а також ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, та відхиляє доводи сторони захисту щодо недоведеності ризиків.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження в даному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилається прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам.

Відповідно, суд не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою та необхідності зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконно впливу на свідків, вчинення інших правопорушень, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на строк до 14.03.2026 включно.

Згідно з ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Одночасно суд роз`яснює обвинуваченому, що він має право оскаржити дану ухвалу в апеляційному порядку.

ухвалив:

Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на шістдесят днів - до 14 березня 2026 року включно.

Установити строк дії ухвали до 14 березня 2026 року включно в частині продовження строку тримання під вартою.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її оголошення, безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Для обвинуваченого строк подачі апеляційної скарги обчисляється з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошений учасникам судового провадження 15 січня 2026 року о 09.15 год.

Суддя ОСОБА_1