У Х В А Л А

Іменем України

Справа № 285/5152/25

провадження № 1-кс/0285/1221/25

18 вересня 2025 року м. Звягель

Слідча суддя Звягельського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

клопотання слідчої СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області,

погоджене прокурором Звягельської окружної прокуратури,

про арешт тимчасово вилученого майна

по матеріалам досудового розслідування, внесеного 14.09.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000730,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Слідча 16.09.2025 звернулась до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на вилучені 14.09.2025 під час проведення обшуку затриманого ОСОБА_3 ніж, змиви із його руків`я та клинка, мобільний телефон «Samsung» з ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім-картою з абонентським номером НОМЕР_3 , спортивну кофту і штани

та позбавити власника, будь-яких осіб, які відповідно до чинного законодавства мають право можливості відчуження, розпорядження та/або користування вказаним майном, зазначених прав на нього.

Клопотання обґрунтоване тим, що 14.09.2025 близько 16:35 год військовослужбовець в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_3 , перебуваючи на алеї ім. Ліпаткіна по вул Романа Шухевича в м Звягель, під час конфлікту із знайомим ОСОБА_4 , наніс удар ножем в живіт останньому, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини.

По даному факту внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зважаючи на те, що вказане вище майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та має значення речових доказів у кримінальному провадженні, з метою його збереження виникла необхідність у накладенні арешту.

Сторони провадження про дату розгляду справи повідомлені в порядку, визначеному КПК.

Дослідивши матеріали справи, приходжу наступного висновку.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину (ст.170 КПК), і допускається лише, коли сторона обвинувачення доведе існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для його застосування; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, і може бути виконане завдання, для виконання якого воно подано. До останнього, зокрема, відноситься: збереження речових доказів, спеціальна конфіскація та конфіскації як виду покарання, відшкодування шкоди (цивільний позов).

Встановлено, що в провадженні поліції перебувають матеріали кримінального провадження за фактом умисного тяжкого тілесного ушкодження, що підтверджується відповідним витягом з ЄРДР.

14.09.2025 о 16:45 год ОСОБА_3 було затримано після вчинення злочину в порядку ст.208 КПК України. В ході затримання 14.09.2025 під час проведення особистого обшуку затриманого було виявлено ніж, змив із його руків`я та клинка, мобільний телефон марки «Samsung» з ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім-картою з абонентським номером НОМЕР_3 , спортивні кофту та штани, які поміщені до спеціальних пакетів та вилучені до Звягельського РВП.

Ініціатор клопотання, звертаючись до суду зазначила, що підставою арешту майна, яке відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, є збереження речових доказів.

На даній стадії слідчий суддя не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення.

На підставі оцінки наданих матеріалів та сукупності отриманих слідством доказів у цій справі факт вчинення кримінального правопорушення є вірогідним та достатнім для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Звертаю увагу, що на речові докази, які не являються майном, і не можуть належати фізичній чи юридичній особі, арешт не може бути накладений, так як такі докази являються лише результатом фіксації певних слідів правопорушення. Зокрема, це стосується вилучених під час обшуку змивів з ножа та його руків`я. А тому в накладенні арешту на останні слід відмовити.

Клопотання в частині накладення арешту на решту майна відповідає вимогам ст.171 КПК України, є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Суттєвих шкідливих наслідків застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження для осіб, яких він стосується, не вбачається, а спосіб, у який він здійснюється, відповідає завданням кримінального провадження, враховує обставини вчиненого кримінального правопорушення, є розумним і співрозмірним.

Також вважаю окрему вимогу слідчої про позбавлення власника прав відчуження, розпорядження та користування майном надлишковою і такою, що охоплюється самим накладенням арешту на майно.

Право користування, розпорядження та відчуження є основними правомочностями власника. Вони визначають, як власник може використовувати, змінювати юридичну долю та передавати своє майно. Право користування (usus) це можливість фактично володіти річчю та використовувати її корисні властивості. Право розпорядження (abusus) це можливість визначати юридичну долю речі (продати, подарувати, обміняти, заставити, знищити або іншим чином змінити юридичний статус речі). Право відчуження (ius abutendi) це право власника на передачу права власності на майно іншій особі, тобто продаж, дарування, обмін, спадкування.

Арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Арешт майна і заборона на відчуження, розпорядження та користування майном є самостійними видами (способами), які за своєю правовою сутністю обмежують право особи розпоряджатися своїм майном, однак арешт є більш широким заходом забезпечення кримінального провадження, оскільки включає в себе не тільки заборону на відчуження майна, а й інші обмеження у праві розпорядження та користування майном.

Вилучене у цій справі майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, тому через заборону в законі він не може бути відчужений, ним не можна розпоряджатися.

Відтак, клопотання підлягає до часткового задоволення.

Керуючись статтями 98, 170-173, 309 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на:

- ніж, який поміщено до спец пакету PSP1416767 та опечатано;

- мобільний телефон марки «Samsung» з ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім-картою з абонентським номером НОМЕР_3 , що поміщено до спец пакету №CRI1246816;

- кофту спортивну чорну, поміщену до паперового пакету та опломбовану №NPU-0039616;

- штани спортивні чорні, поміщені до паперового пакету та опломбовані №NPU-0039617.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її винесення.

Слідча суддя ОСОБА_1