ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 серпня 2025 року, якою частково задоволено подання установи про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України стосовно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 серпня 2025 року звільнено ОСОБА_7 від покарання призначеного йому вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2020 року.

Виключено з мотивувальної та резолютивної частини вироку Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 року посилання на застосування ч. 1 ст. 71 КК України.

Виключено з мотивувальної частини вироку Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 року посилання на епізоди від 22.11.2020 року, в кінці листопада 2020 року у нічний час доби, як такі, що не є кримінально-караними діяннями.

Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покаранням у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Мотивуючи постановлене рішення суд виходив з того, що вартість викраденого ОСОБА_7 майна, яким заволодів останній за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2020 року та за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 року за епізодами: 22.11.2020 року, в кінці листопада 2020 року у нічний час доби є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність.

Разом з цим, вартість майна, у викрадені якого визнано винуватим ОСОБА_7 згідно з вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 року становила: 2465,30 гривень, що перевищує суму два неоподаткованих мінімумів доходів громадян, встановлених на день вчинення засудженим інкримінованого йому діяння, а тому Закон України №3886-ІХ не має зворотну дію у часі щодо засудженого та не підлягає застосуванню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на її незаконність иа необгрунтованість.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, ухвалу суду вважав законною та просив залишити її без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Вказаним Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24, Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» за вироком Марганцевського міського суду Дніпропетровської області від 03.11.2022, який його засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України. Вказаним вироком, із врахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання, шляхом часткового приєднання покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2021.

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Цим вироком, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання, призначеного за цим вироком та покарання, призначеного за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2020, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі.

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2020 ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, від відбування, якого його було звільнено на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 (один) рік. Разом з цим, ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24.03.2021 іспитовий строк встановлений ОСОБА_7 за цим вироком було скасовано та направлено його для відбування покарання.

Частково задовольняючи подання установи, суд першої інстанції виходив з того, що вартість викраденого ОСОБА_7 майна, яким заволодів останній за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2020 року та за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 року за епізодами: 22.11.2020 року, в кінці листопада 2020 року у нічний час доби є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність.

Разом з цим, вартість майна, у викрадені якого визнано винуватим ОСОБА_7 згідно з вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 року становила: 2465,30 гривень, що перевищує суму два неоподаткованих мінімумів доходів громадян, встановлених на день вчинення засудженим інкримінованого йому діяння, а тому Закон України №3886-ІХ не має зворотну дію у часі щодо засудженого та не підлягає застосуванню.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, з огляду на таке.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185, 190 КК, у 2020 році становила 2102 грн.

Згідно з вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме викрадення чужого майна: 22.11.2020 року на суму 792,36 грн.; в кінці листопада 2020 року на загальну суму 811,35 гривень та на початку грудня 2020 року на загальну суму 2465,30 гривень.

Згідно з вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2020 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме викрадення чужого майна: 09.01.2020 на загальну суму 1500 грн; 11.01.2020 на загальну суму 343,20 грн.

Таким чином, враховуючи, що вартість викраденого майна ОСОБА_8 за епізодом від грудня 2020 року, перевищує суми двох неоподаткованих мінімумів доході громадян, встановленої на день вчинення засудженим інкримінованого йому діяння, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованих висновків про відсутність підстав для виключення вказаного епізоду з вироку Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 року та звільнення його від покарання, у зв`язку з усуненням караності діяння та, з урахуванням виключенням двох епізодів за цим вироком і декриміналізації діяння за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2020 правильно визначив покарання за цим вироком, з урахуванням виключення посилання суду на застосування положень ст. 71 КК України.

В той же час, виключення з вироку Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 року посилання на ст. 71 КК України та фактичне зменшення покарання, яке він має відбувати за цим вироком не впливає на розмір та строк покарання за вироком Марганцівського Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03.11.2022, за яким він на цей час відбуває покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)».

Отже, перевіркою матеріалів справи встановлено, що висновки суду першої інстанції знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції, а судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обґрунтованого рішення.

З огляду на викладене, колегією суддів не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого, а відтак її слід залишити без задоволення, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тому не підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 74, 404, 405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 серпня 2025 року, якою частково задоволено подання установи про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 74 КК України стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4