ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/117/26 Справа № 202/6713/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 року про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000268 від 12 липня 2024 року стосовно

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_7 .

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, оскільки станом на день складання підозри ОСОБА_7 стороні обвинувачення не було відомо у якій саме державі перебуває ОСОБА_7 , то, на думку слідчого судді, оголошення їй про підозру повинно було бути здійснено в порядку ч.8 ст.135 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Матеріали клопотання не містять жодного доказу на підтвердження того, що склавши 01.07.2025 повідомлення про підозру ОСОБА_7 прокурор або слідчий виконали вимоги ч.8 ст.135 КПК.

Слідчий суддя, не надаючи оцінку щодо допустимості чи не допустимості доказів зібраних під час досудового розслідування кримінального провадження, а також наявності/відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваної, приходить до висновку, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є передчасним та задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор зазначає, що вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 відбувалось шляхом його вручення матері підозрюваної ОСОБА_9 , оскільки підозрювана за адресою реєстрації була відсутня. Досудовим розслідування встановлено, що підозрювана 02.11.2024 покинула територію України через пункт пропуску Орлівка та виїхала до Румунії та на даний час на територію України не в`їжджала. 02.07.2025 підозрювана оголошена у державний розшук та крім цього, враховуючи, що вона перебуває на території іншої держави 04.07.2025 ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук. 07.08.2025 постановлено ухвалу суду про дозвіл на затримання з метою приводу до Індустріального районного суду м. Дніпра для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте привід виконати не надається можливим. Прокурор посилається на обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, що остання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, експертів та потерпілих, вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення, оскільки вона не позбавлена посвідчення водія.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав апеляційну скаргу і з підстав, зазначених в ній, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та обрати стосовно підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність ухвалу слідчого судді вважав законною та обґрунтованою та просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку учасників провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 132 КПК).

За вимогами ч. 2 ст. 177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 193 КПК слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Тобто слідчий суддя, суд наділений правом розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК, буде доведено, наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

З матеріалів провадження слідує, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000268 від 12.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК.

01 липня 2025 року ОСОБА_7 , в порядку ч.2 ст.135 КПК через її матір ОСОБА_10 було вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Окрім того з метою належного повідомлення на адресу місця мешкання та місця реєстрації ОСОБА_7 було направлено пріоритетним листом повідомлення про підозру.

04 липня 2025 року постановою слідчого ОСОБА_7 оголошена у міжнародний розшук, оскільки досудовим розслідуванням встановлено, що остання 02.11.2024 покинула територію України через пункт пропуску Орлівка, виїхавши до Румунії та на територію України більш не в`їжджала. На даний час точне місце перебування ОСОБА_7 не встановлено.

07 серпня 2025 року ухвалою слідчого судді надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 з метою її приводу до Індустріального районного суду міста Дніпра для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте, враховуючи, що остання знаходиться за межами України, виконати привід не надалося можливим.

14 серпня 2025 року старший слідчий в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді з погодженим із прокурором клопотанням, в якому просить застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК.

Слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є передчасним та не підлягає задоволенню, оскільки станом на день складання підозри ОСОБА_7 стороні обвинувачення не було відомо у якій саме державі вона перебуває, тому оголошення їй про підозру повинно було бути здійснено в порядку ч. 8 ст. 135 КПК. Проте матеріали клопотання не містять жодного доказу на підтвердження того, що склавши 01.07.2025 повідомлення про підозру ОСОБА_7 сторона обвинувачення виконала вимоги ч. 8 ст. 135 КПК. Крім того, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 виїхала за кордон, маючи процесуальний статус свідка і лише через 4 місця після допиту, що свідчить проте, що метою виїзду було не переховування від органів досудового розслідування.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з такими висновками слідчого судді і вважає слушними та обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, що органом досудового розслідування дотримано вимоги ст. 135 КПК при врученні письмового повідомлення про підозру ОСОБА_7 з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 2 ст. 135 КПК у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Частиною 8 статті 135 КПК передбачено, що повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, що ОСОБА_7 виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Натомість органами досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 02.11.2024 покинула територію України через пункт пропуску Орлівка, виїхавши до Румунії та на територію України більш не в`їжджала, місце її перебування наразі невідоме.

При цьому станом на 01.07.2025 року сторона обвинувачення не володіла відомостями про знаходження ОСОБА_7 за межами України, а інформацію про перетин нею кордону отримано 04.07.2025 року та в цей же день її оголошено в міжнародний розшук.

За таких обставин підстав для повідомлення ОСОБА_7 про підозру в порядку ч. 8 ст. 135 КПК у сторони обвинувачення не було, тому вручення письмового повідомлення про підозру здійснено з дотриманням вимог ч. 2 ст. 135 КПК.

Таким чином слідчий суддя дійшов хибного висновку щодо неналежного вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 , порушення стороною обвинувачення вимог ч. 8 ст. 135 КПК та передчасного звернення слідчим з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши надані матеріали провадження співставивши їх з викладеними прокурором доводами, вважає рішення слідчого судді про відмову у застосуванні стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передчасним та ухваленим без належного врахування усіх обставин даного кримінального провадження. Внаслідок чого ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує вагомість зібраних під час досудового розслідування доказів, що свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_7 у її причетності до вчинення інкримінованого злочину, яка підтверджується долученими до клопотання матеріалами, зокрема протоколом огляду місця події та схема до протоколу, показання свідків пригоди, висновки автотехнічної, транспортно-трасологічної та судово-медичних експертиз.

В даному провадженні пред`явлена ОСОБА_7 підозра не є вочевидь безпідставною, а причетність останньої до вчинення інкримінованого їй злочину є достатньо вірогідною для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Перевіривши клопотання слідчого щодо наявності заявлених ризиків, апеляційний суд вважає його обґрунтованим та доведеним існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків.

Так, стосовно підозрюваної існує обґрунтована підозра у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1КК, яке за правилами ст. 12 КК є нетяжким злочином та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до трьох років, що саме по собі може спонукати останню до спроби уникнути ймовірного покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у випадку визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 , достеменно будучи обізнаною про здійснення досудового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, в якій остання є учасником та була допитана в якості свідка, на виклики до слідчого шляхом вручення повісток про виклик через директора КПК КМР Добробут, засобами поштового зв`язку за її адресою проживання та місця реєстрації, за допомогою застосунку WhatsApp на номери телефону, які знаходяться у постійному її користуванні, не з`являлася. Через нетривалий час після пригоди, маючи паспорт для виїзду за кордон покинула межі території України на стадії досудового розслідування та більше не поверталася, у зв`язку з чим постановою слідчого від 04.07.2025 оголошена у міжнародний розшук.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 знайома зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженні, які були очевидцями дорожньо-транспортної пригоди та пасажирами її транспортного засобу.

З наданих матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що після пригоди 12.07.2024 потерпілий ОСОБА_11 звернувся до слідчого з заявою про залучення його в якості потерпілого, надавши пояснення про обставини ДТП, внаслідок якої отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому руки. Однак в подальшому 12.02.2025 змінив свою позицію та відмовився надавати покази, що свідчить про можливий незаконний вплив на нього з метою зміни його показів.

У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає, що існує достатня ймовірність того, що підозрювана, перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків та потерпілого з метою зміни їх показів.

Водночас апеляційний суд вважає недоведеним заявлений ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, з огляду на те, що ОСОБА_7 є раніше не судимою та обґрунтовано підозрюється у вчиненні необережного злочину, а тому твердження сторони обвинувачення, що підозрювана може вчинити аналогічне кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, оскільки не позбавлена посвідчення водія на право керування транспортними засобами є лише припущенням та недостатнім для встановлення даного ризику.

Таким чином, стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 злочину та ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, а також наявність достатніх підстав вважати, що підозрювана переховується від органу досудового розслідування та суду, враховуючи те, що вона покинула межі території України на стадії досудового розслідування та більше не поверталася до України, постановою слідчого від 04.07.2025 оголошена у міжнародний розшук, що свідчить про достатність правових підстав для обрання запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані не в повній мірі, а доводи прокурора викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК.

Керуючись статті 132, 176, 177, 183, 193, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 року про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної за частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України скасувати.

Постановити нову, якою задовольнити клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_12 , погоджене прокурором ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_7 .

Обрати стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При виявленні ОСОБА_7 , надати дозвіл на її затримання з метою приводу та доставлення до слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра.

Після затримання і не пізніш як через сорок вісім годин з часу доставки ОСОБА_7 до місця кримінального провадження розглянути за її участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід у встановленому законом порядку.

Виконання ухвали доручити прокурору, надіславши копію ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4