Справа № 128/1181/23
Провадження № 1-кп/127/857/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.11.2022 р. за № 0000431, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городище Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із вищою освітою, зареєстрованого як фізична особа-підприємець, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,

представника потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та цивільного позивача ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 06.11.2022 приблизно о 14 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по автошляху М-30 сполученням «Стрий Тернопіль Кропивницький Знам`янка Луганськ Ізварине», зі сторони м. Хмельницький у напрямку м. Немирів, навпроти АЗС № 01/020 ПАТ «УКРНАФТА», розташованої за адресою: вул. Житомирське шосе, 1, м. Вінниця, з необережності, що виразилося кримінальною протиправною самовпевненістю, в порушення вимог п.п. 10.1, 12.3 та вимог дорожньої горизонтальної розмітки 1.3 Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, при зміні напрямку руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод для руху або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перетнув суцільну подвійну лінію горизонтальної розмітки 1.3 Правил дорожнього руху, перетинати яку заборонено, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із технічно справним автомобілем «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по належній смузі руху, у зустрічному напрямку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_3 :

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: «закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, забійна рана лобної ділянки зліва; закритий перелом лівої ліктьової кістки в нижній третині із зміщенням уламків; вивих основної фаланги 2-го пальця правої кисті», які не являлися небезпечними для життя в момент заподіяння і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: «закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці без зміщення уламків, садна обличчя (на лобі справа, у виличній ділянці праворуч), які не являлися небезпечними для життя в момент заподіяння і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-23/3229-ІТ від 16.02.2023 дії водія автомобіля «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 , з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п. 10.1, 12.3 та вимогами дорожньої горизонтальної розмітки 1.3 Правил дорожнього руху. Дії водія автомобіля «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 , які не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. В діях водія автомобіля «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_12 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися б в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, в діях водія ОСОБА_3 вбачаються невідповідність вимогам п.п. 10.1, 12.3 та вимог дорожньої горизонтальної розмітки 1.3 Правил дорожнього руху, де зазначено, що:

п. 10.1. - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 12.3. - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

- горизонтальна дорожня розмітка: п. 1.3 - «Поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху, перетинати яку заборонено».

Невідповідність дій водія ОСОБА_3 вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні злочину за вказаних в обвинувальному акті обставин визнав та показав, що він являється волонтером та 06.11.2022 повертався з Польщі з гуманітарною допомогою для ЗСУ. Приблизно опівдні в ситуації, яка сталася на дорозі, він на автомобілі з`їхав на зустрічну смугу руху, ближче до суцільної лінії і зіткнувся з автомобілем BMW білого кольору. Коли трапилася ДТП, обидва автомобілі отримали ушкодження та він вийшов з автомобіля і в першу чергу побіг до автомобіля BMW, щоб витягнути акомулятор. Побачивши, що там є кому це робити, він підійшов на АЗС на лавочці біля якої сиділа потерпіла. Він намагався постійно говорити з потерпілою, щоб з`ясувати чи з нею все добре. Вона могла спілкуватися та реагувати. Потерпілу та її сина забрала швидка допомога. Пізніше швидка допомога приїзджала і до нього, але він відмовився від госпіталізації і залишився на місці пригоди, хоча в подальшому і виявилось, що внаслідок ДТП він також отримав тілесні ушкодження, у нього була зламана рука. В цей час водій автомобіля BMW ОСОБА_13 , очевидно, попросив приїхати на місце пригоди свого друга. Приїхавши на місце пригоди, друг ОСОБА_14 почав вести з ним перемовини, запитав чи усвідомлює він, що сталося, на що він відповів, що усвідомлює. Після цього ОСОБА_13 та його друг запропонували йому вирішити питання мирним шляхом, оцінивши ситуацію в 20 000 доларів США. ОСОБА_15 говорив, що ОСОБА_13 являється його працівником, але організацію, в якій вони працюють, не називали. Він відмовився від їх пропозиції, оскільки також перебував в шоковому стані і не міг реально оцінити ситуацію та запропонував їм вирішувати дану ситуацію в судовому порядку, оскільки він намагається, по максимуму, бути законослухняним громадянином. Також сума, яку вони запропонували, на його думку була не об`єктивна, не адекватна та завищена. Чому вони назвали саме таку суму, він не знає. Через 4 години ОСОБА_13 з другом привезли на місце події карту пам`яті з відеозаписом з відеореєстратора та віддали працівникам поліції. Вподальшому він ще декілька разів отримував від ОСОБА_14 повідомлення, в яких останній писав про стан автомобіля та дітей. Він був тверезий, злочин вчинив з необережності. Пізніше він забрав з автомобіля гуманітарну допомогу. Навесні він знову зустрівся з ОСОБА_16 та його другом, вони знову пропонували йому розрахуватися та озвучили суму в розмірі 22 000 доларів США, на що він відмовився та сказав, що нехай ця справа розглядається в суді. Після того вони ще спілкувалися з ОСОБА_16 . Шкоду потерпілим не відшкодовував та не намагався відшкодовувати до вирішення справи в суді. Визнає свою вину та у вчиненому щиро розкаюється. Цивільний позов потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнає частково в сумі 20 000 грн на кожного потерпілого. Цивільний позов ОСОБА_9 не визнає, вважає вказаний позов необгрунтованим та безпідставним.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що обвинувачений вчинив злочин за вказаних в обвинувальному акті обставин. Так, 06.11.2022 вона разом з чоловіком і дітьми їхали з м. Тиврова у м. Вінницю. За дорожньою обстановкою вона не слідкувала, однак різко їм на зустріч виїхав білий автомобіль та відбулось зіткнення. Що відбувалось далі вона не пам`ятає, так як втратила свідомість. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала середнього ступеня тілесні ушкодження, тривалий час лікувалася, потребує подальшого лікування. Вона отримала важку моральну травму в зв`язку з пережитим, переживала за своє життя і здоров`я та за життя та здоров`я свого неповнолітнього сина, який також постраждав в даній ДТП. Крім того, отриманні травми та подальше довготривале лікування порушило її звичний життєвий ритм та життєвий ритм її сина, вони не можуть вести нормальний та повноцінний спосіб життя, постійно перебувають в стані стресу, відчувають втому, пригніченість та роздратування, страждають від безсоння. Права рука в неї так і не відновилась. Вона не може виконувати роботу, яка потребує фізичних навантажень, що негативно вплинуло на її звичний спосіб життя, а її неповнолітній син ОСОБА_7 внаслідок завданих йому тілесних ушкоджень також був змушений на тривалий період часу змінити свій звичний спосіб життя, був позбавлений живого спілкування з однолітками, не міг займатись ніякою активною діяльністю. Також зазначає, що обвинувачений жодних дій, спрямованих на те, аби загладити провину перед нею не вчиняв та не вчиняє, питанням відшкодуванням завданої їй та сину шкоди не переймався та не переймається. Обвинувачений навіть не вибачився перед нею. Цивільний позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Просила суворо покарати обвинуваченого.

У судовому засіданні законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 показала, що вона являється рідною тіткою неповнолітнього ОСОБА_7 . Її племінник ОСОБА_7 в ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої ключиці, садна обличчя. Тривалий час лікувався. Внаслідок завданих йому тілесних ушкоджень він був змушений на тривалий період часу змінити свій звичний спосіб життя, був позбавлений живого спілкування з однолітками, не міг займатись ніякою активною діяльністю, не міг навчатися в школі та писати, оскільки він лівша. Окрім того, її племінник отримав важку моральну травму, що виразилось в тому, що довготривале лікування порушило його звичний життєвий ритм, він не може вести нормальний та повноцінний спосіб життя, постійно перебуває в стані стресу, відчуває втому, пригніченість та роздратування, страждає від безсоння, боїться вдягати речі в яких був у день ДТП та проїзджати місце ДТП. Цивільний позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Просила суворо покарати обвинуваченого.

У судовому засіданні представник потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та цивільного позивача ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 показала, що обвинувачений вчинив злочин за вказаних в обвинувальному акті обставин. Обвинувачений завдану шкоду ні потерпілим, ні цивільному позивачу ОСОБА_9 не відшкодував. Просила заявлені потерпілими та ОСОБА_9 цивільні позови задовольнити в повному обсязі.

Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

А тому, крім допиту обвинуваченого та потерпілих, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, допитавши потерпілих, а також дослідивши докази у кримінальному провадженні, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого та потерпілих відповідають фактичним обставинам справи, є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин злочину, добровільності та істинності їх позицій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, є нетяжким злочином, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який несудимий, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, працевлаштований, займається волонтерською діяльністю, є членом ГО "Наш батальйон", за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Що стосується посилання сторони захисту на обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме щире каяття у вчиненому злочині, які обвинувачений висловив під час судового розгляду, така обставина на думку суду в даному випадку носить лише формальний характер і не може враховуватись при призначенні покарання.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, підтверджень того, що ОСОБА_3 особисто відверто висловив щирий жаль потерпілій стороні з приводу вчиненого та виразив дійсний осуд своєї поведінки, що призвела до негативних наслідків, бажанння добровільно відшкодувати завдані злочином збитки і у будь якій мірі виправити наслідки вчиненого, в суді не встановлено.

Тому вказана обставина, в даному випадку, не може враховуватись при призначенні покарання, як обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, оскільки на думку суду носить лише формальний характер.

Обставиною, яка, згідно ст. 66 Кримінального кодексу України, пом`якшує покарання, суд, відповідно до положень частини 2 статті 66 Кримінального кодексуУкраїни, визнає обставину, не зазначену в частині першій цієї статті, а саме: визнання вини.

Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який несудимий, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, працевлаштований, займається волонтерською діяльністю, є членом ГО "Наш батальйон", за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 53 Кримінального кодексу України, штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного.

Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 286Кримінального кодексу України.

При визначенні розміру штрафу суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також майновий стан обвинуваченого.

При вирішенні питання про доцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи обставину, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, свою вину визнав, а також враховуючи тяжкість завданих тілесних ушкоджень потерпілим та їх наслідки, суд дійшов висновку про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Приймаючи рішення щодо призначення покарання, суд також враховує досудову доповідь, складену 28.08.2024 року на виконання ухвали суду Черкаським районним відділом №1 філії Державної установи "Центр пробації" в Черкаській області, з якої вбачається, що орган пробації вважає, що наявний низький ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства. Виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе.

Вирішуючи питання заявлених цивільних позовів, ознайомившись із позовними заявами, матеріалами кримінального провадження, взявши до уваги позиції сторін, надані ними письмові докази, суд дійшов таких висновків.

В кримінальному провадженні потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_8 заявили цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, та витрат на правову допомогу.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається з цивільного позову, потерпіла ОСОБА_6 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на відшкодування завданої злочином моральної шкоди 200 000 грн 00 коп.; потерпілий ОСОБА_7 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_8 , просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на відшкодування завданої злочином моральної шкоди 200 000 грн 00 коп.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що обвинуваченим завдана ним шкода не відшкодована. Цивільний позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні обвинувачений цивільний позов визнав частково, в сумі стягнення по 20 000 грн на кожного потерпілого.

Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Під час судового провадження встановлено, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_3 : ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: «закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, забійна рана лобної ділянки зліва; закритий перелом лівої ліктьової кістки в нижній третині із зміщенням уламків; вивих основної фаланги 2-го пальця правої кисті», які не являлися небезпечними для життя в момент заподіяння і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: «закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці без зміщення уламків, садна обличчя (на лобі справа, у виличній ділянці праворуч), які не являлися небезпечними для життя в момент заподіяння і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що їй завдано моральну шкоду, яка полягає в тяжких і тривалих стражданнях, фізичному та душевному болі, яких вона зазнала у зв`язку з ДТП. Переживала за своє життя і здоров`я та за життя та здоров`я свого неповнолітнього сина, який також постраждав в даній ДТП. Крім того, через свій стан здоров`я вона не може виконувати роботу, яка потребує фізичних навантажень, що негативно вплинуло на її звичний спосіб життя, а її неповнолітній син ОСОБА_7 внаслідок завданих йому тілесних ушкоджень також був змушений на тривалий період часу змінити свій звичний спосіб життя, був позбавлений живого спілкування з однолітками, не міг займатись активною діяльністю.

У судовому засіданні законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 пояснила, що її племіннику ОСОБА_7 завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що довготривале лікування ОСОБА_7 порушило його звичний життєвий ритм, наразі він не може вести нормальний та повноцінний спосіб життя, постійно перебуває в стані стресу, відчуває втому, пригніченість та роздратування, страждає від безсоння.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Із аналізу даних норм законодавства випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд дійшов висновку, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завдана моральна шкода, яка виразилася в перенесених душевних стражданнях та нервовому потрясінні, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. При цьому суд приймає до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість спричинених потерпілим тілесних ушкоджень, настання негативних змін в житті та здоров`ї потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , незручності, пов`язані із тривалим лікуванням, обмеженням у пересуванні, ускладненням звичного для них способу життя та з урахуванням вимог справедливості та розумності.

Суд враховує те, що обвинувачений завдану моральну шкоду потерпілим не відшкодував, що не заперечується і самим обвинуваченим.

Суд, враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , характер немайнових втрат, стан їх здоров`я, необхідність лікування, характер дій обвинуваченого та його майновий стан, а також конкретні обставини справи, вважає, що розмір суми відшкодування моральної шкоди, який необхідно стягнути з обвинуваченого становить 150 000 грн 00 коп. для кожного потерпілого, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд дійшов висновку, що цивільний позов слід задовольнити частково та стягнути із обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_6 - 150 000 грн 00 коп.; на користь потерпілого ОСОБА_7 - 150 000 грн 00 коп., у відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу потерпілій ОСОБА_6 суд зазначає таке.

У цивільному позові щодо витрат на професійну правничу допомогу позивачі (потерпілі) просили про стягнення з цивільного відповідача (обвинуваченого) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, зазначаючи, що саме такий розмір витрат понесли у зв`язку із розглядом справи.

Кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відтак, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено Верховним Судом, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, відповідно до практики ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження надання потерпілій ОСОБА_6 правничої допомоги адвокатом ОСОБА_10 відбувалося на підставі договору про надання правової допомоги від 28.04.2023. Упродовж судового розгляду адвокат здійснював представництво її інтересів.

Суд оцінює поданий цивільний позов у межах наданих на час розгляду кримінального провадження матеріалів, а заявлені витрати на правничу допомогу підлягають розгляду разом із іншими вимогами позову. Оскільки додаткових доказів щодо понесення інших витрат адвокатом не надано, суд вирішує питання про компенсацію правничої допомоги виходячи з наданих матеріалів і зазначеної в позові суми.

Суд встановив, що даний адвокат, як представник потерпілої та цивільного позивача, підготувала позовну заяву, яка була подана до суду про відшкодування шкоди, у тому числі процесуальних витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Разом з цим, до суду не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, із урахуванням тих вимог, про які йшлося вище, у зв`язку з чим у стягненні витрат на правничу допомогу слід відмовити за недоведеністю, що їх було понесено та у якому дійсно розмірі.

Крім того, в кримінальному провадженні ОСОБА_9 заявив цивільний позов до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія"Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, та витрат на правову допомогу.

Позов мотивовано тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдано матеріальної шкоди автомобілю «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 31.03.2021 є ОСОБА_9 . Зважаючи на суттєві ушкодження автомобіля ОСОБА_9 , його ремонт є економічно недоцільним, оскільки вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта - пошкодженого КТЗ перевищує його ринкову вартість. У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Відповідно до Звіту про оцінку № 68/23 авто-товарознавчого дослідження транспортного засобу від 27.05.2023, матеріальний збиток завданий власнику КТЗ- легкового автомобіля «BMW 320», VIN НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 складає 494 224, 63 грн. Як випливає зі Звіту про оцінку № 69/23 авто-товарознавчого дослідження транспортного засобу від 27.05.2023, ринкова вартість (утилізаційна вартість або вартість залишків) пошкодженого КТЗ-легкового автомобіля «BMW 320», VIN НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 на дату оцінки складає 122 567, 71 грн. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. У даному випадку вартість транспортного засобу до ДТП відповідно до Звіту про оцінку № 68/23 становить 494 224,63 грн. Утилізаційна вартість відповідно до Звіту № 69/23 становить 122 567, 71 грн. Отже, на користь ОСОБА_9 , як власника автомобіля, підлягає стягненню сума в розмірі 371 656, 92 грн (494 224,63 грн-122 567, 71 грн). Згідно Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 91 від 17.10.2022, цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп". Згідно умов страхування за вищевказаним договором, максимальний ліміт страхового відшкодування, за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_9 просить стягнути зі страховика ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" матеріальну шкоду в розмірі 50 000 грн (відповідно до положень Договору страхування); з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 321 656,92 грн (371 656,92 грн - 50 000 грн страхових виплат).

Від відповідача ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" надійшов відзив на позов, з якого вбачається, що ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ», ознайомившись із позовною заявою, позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки Страховик здійснив виплату страхового відшкодування відповідно до ст.ст. 22,28,29,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Правовідносини, що склались між сторонами регулюються нормами спеціального закону - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-17 (надалі за текстом - Закон). Відповідно до п. 1.3. ст. 1 Закону, страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ (ст. 17.2. Закону). Страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 540 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 983 ЦК України, Договір страхування набирає чинності з моменту, передбаченого договором страхування або законодавством. Факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим полісом (сертифікатом) (ч. 1 ст. 981 ЦК України). Таким чином, внутрішній договір страхування (страховий поліс) вважається укладеним, а права та обов`язки у сторін виникають і діють протягом строку дії Договору, з моменту наявності страхового полісу. Між ОСОБА_3 (відповідачем-1) та ПрАТ "Українська страхова компанія"Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (відповідачем-2) було укладено внутрішній договір страхування, що підтверджується полісом ЕР-211564947 (далі - поліс). Відповідно до ст. 17.1. Закону, внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік. Частиною 2 ст. 983 ЦК України визначається, що дія договору страхування не поширюється на події, що мають ознаки страхового випадку, які настали до набрання чинності договором страхування. Згідно полісу ЕР-211564947, строк дії Договору становить з 15.11.2022 00:00 по 14.11.2023 включно. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Отже, права та обов`язки сторін Договору згідно положень Закону та ЦК України, мають здійснюватися та виконуватися Сторонами з 15.11.2022 по 14.11.2023. Разом із тим, ДТП за участю ОСОБА_3 (відповідача-1) сталася 06.11.2022, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, на момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - ОСОБА_3 (відповідача-1), не була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ», що підтверджується полісом ЕР-211564947, а тому обов`язок у ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» щодо оплати страхового відшкодування щодо ДТП, яка сталася до дати укладання Договору та початку строку його дії - відсутній. За перерахованих обставин, вважають, що позовні вимоги до ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» проти задоволення позовних вимог заперечує та вважає, що вони не можуть виступати відповідачами в даній справі, відповідно до норм чинного законодавства. Просять відмовити в задоволенні цивільного позову.

Також, від захисника обвинуваченого (представника цивільного відповідача-1) ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив з додатками, з якої вбачається, що отримавши цивільний позов з додатками та відзив на позовну заяву та ознайомившись із його змістом, сторона відповідача - 1 ОСОБА_3 , вважає за необхідне подати відповідь на відзив. Так, у відзиві на позов зазначено, що між ОСОБА_3 (відповідач-1) та ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» (відповідач - 2) було укладено внутрішній договір страхування, що підтвержується полісом ЕР-211564947 строк дії якого становить з 15.11.2022 по 14.11.2023 та в зв`язку з тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася 06.11.2022, ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» (відповідач - 2) не може виконати свої обов`язки відповідно до даного договору. Однак, ОСОБА_3 (відповідач-1) повідомляє, що ним при виконанні вимоги Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та між ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» був укладений договір страхування, який був чинний на дату настання страхового випадку, що підтверджується страховим полісом ЕР-206756702 строк дії якого становить з 15.11.2021 по 14.11.2022 включно. Отже, ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» (відповідач - 2) навмисно надає завідомо недостовірну інформацію, з метою ухилитися від виконання своїх обов`язків згідно договору страхування.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов ОСОБА_9 не визнав, вважає його необгрунтованим, безпідставним та не доведеними належним чином, а відтак цивільний позов не підлягає задоволенню.

Суд, з огляду на зміст заявлених позивачем вимог та їх обґрунтування, врахувавши подані відповідачами відзив та відповідь на відзив, заперечення захисника ОСОБА_11 та його доводи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_9 підлягають до часткового задоволення.

При цьому суд виходить із наступних матеріалів кримінального провадження, наданих сторонами доказів та вимог Закону.

Згідно ст. 127 КПК України, передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Крім цього, згідно із вимог ст. 22 ЦК України, яка передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, зокрема джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди завданої майну ОСОБА_9 , суд враховує, що згідно, наданого обвинуваченим ОСОБА_3 , полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-206756702 від 11.11.2021, укладеного між ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та ОСОБА_3 , строк дії полісу - з 15.11.2021 по 14.11.2022 включно, розмір франшизи становить нуль грн. Страхувальник автомобіля «OPEL VIVARO» номерний знак НОМЕР_2 застрахував цивільно-правову відповідальність та забезпечив відшкодування шкоди, заподіяної третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Договором також встановлено ліміт відповідальності страховика, зокрема 260 000 грн на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю та 130 000 грн на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 5 цього Закону передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, зокрема п. 28.1. визначає, що шкодою, заподіяною майну потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: пошкодження чи фізичне знищення транспортного засобу.

Відповідно до положень статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування має відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на наведені норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Відповідно до ст. 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено судом, відповідно до наданого позивачем звіту про оцінку авто-товарознавчого дослідження транспортного засобу № 68/23 від 27.05.2023, підготовленим суб`єктом оціночної діяльності СПД « ОСОБА_17 », матеріальний збиток завданий власнику КТЗ - легковолго автомобіля «BMW 320», VIN НОМЕР_5 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 складає 494 224, 63 грн. При цьому ринкова вартість досліджуваного КТЗ на момент дослідження з урахуванням технічного стану та строку експлуатації на момент перед ДТП складає 494 224,63 грн, вартість відновлюваного ремонту складає 1 338 601,48 грн, а з урахуванням фізичного зносу складає 556 614,09 грн, що свідчить про економічну недоцільність ремонту та підтверджує фізичне знищення транспортного засобу.

Відповідно до, наданого позивачем, звіту про оцінку авто-товарознавчого дослідження транспортного засобу № 69/23 від 27.05.2023, підготовленим суб`єктом оціночної діяльності СПД « ОСОБА_17 », ринкова вартість (утилізаційна вартість або вартість залишків) пошкодженого КТЗ «BMW 320», VIN НОМЕР_5 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , на дату оцінки складає 122 567, 71 грн.

Отже, розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_9 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначається у сумі 494 224,63 грн, що дорівнює вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коіфіцієнта фізичного зносу КТЗ.

Частиною 2 ст. 30 Закону № 1961-IV передбачено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Різниця між вартістю матеріального збитку, що дорівнює ринковій вартості авто на момент ДТП, та утилізаційною вартістю авто і є та сума, яку має отримати потерпілий у випадку фізичного знищення авто від страховика.

Таким чином, зважаючи на зазначені норми законодавств, ОСОБА_9 підлягає до відшкодування майнова шкода у розмірі 371 656,92 грн (494 224,63 грн (вартість КТЗ з урахуванням зносу перед ДТП - 122 567, 71 грн (вартість залишків пошкодженого КТЗ)).

Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадку, коли винна особа застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, врегульовано ст.ст. 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Зокрема, статтею 22 вказаного Закону визначено: 22.1. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що 06.11.2022 з вини обвинуваченого ОСОБА_3 (цивільного відповідача-1) відбулась дорожньо-транспортна пригода, на момент скоєння якої цивільно-правова відповідальність якого була застрахована згідно з полісом ЕР-206756702 від 11.11.2021, ПрАТ "Українська страхова компанія"Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (відповідач-2). Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль, яким керував обвинувачений ОСОБА_3 (цивільний відповідач-1). Строк дії полісу - з 15.11.2021 по 14.11.2022 включно, розмір франшизи становить нуль грн.

Згідно з полісом, встановлено ліміт відповідальності страховика, зокрема: 260 000 грн на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю та 130 000 грн на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну.

Поруч з цим, позивач ОСОБА_9 в заявленому цивільному позові, просить стягнути на його користь з ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" матеріальну шкоду в розмірі 50 000 грн, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що згідно Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 91 від 17.10.2022, цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та згідно умов страхування за вищевказаним договором, максимальний ліміт страхового відшкодування, за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн.

Однак, суд зазначає, що Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 91 від 17.10.2022, укладений ОСОБА_3 після вчинення ДТП та не охоплює період настання дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на наведене, оскільки суд розглядає позов в межах позових вимог та не може вийти за межі позових вимог, суд вважає, що позов в частині стягнення майнової шкоди з ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь позивача ОСОБА_9 підлягає задоволенню, в межах позовних вимог, в сумі 50 000 грн.

Щодо стягнення майнової шкоди із ОСОБА_3 , суд зазначає, що цивільний позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Так, статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року у справі № 147/66/17).

З огляду на наведене, розрахунок суми, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 (відповідач-1), буде таким: 371 656,92 грн (майнова шкода, яка підлягає до відшкодування ОСОБА_9 ) - 130 000 грн (ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну, згідно полісу ЕР-206756702 від 11.11.2021, чинного на момент ДТП) = 241 656,92 грн.

Тобто, з обвинуваченого ОСОБА_3 (відповідач-1) підлягає стягненню на користь ОСОБА_9 різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (стаття 1194 ЦК України), в сумі 241 656,92 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у частині стягнення з ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь позивача ОСОБА_9 майнової шкоди в сумі 50 000 грн та у частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_9 майнової шкоди в сумі 241 656,92 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу ОСОБА_9 суд зазначає таке.

У цивільному позові щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач ОСОБА_9 просив про стягнення з цивільних відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, зазначаючи, що саме такий розмір витрат він поніс під час розгляду справи.

Кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відтак, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено Верховним Судом, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, відповідно до практики ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження надання цивільному позивачу ОСОБА_9 правничої допомоги адвокатом ОСОБА_10 відбувалося на підставі договору про надання правової допомоги від 28.04.2023. Упродовж судового розгляду адвокат здійснював представництво йогої інтересів у суді.

Суд оцінює поданий цивільний позов у межах наданих на час розгляду кримінального провадження матеріалів, а заявлені витрати на правничу допомогу підлягають розгляду разом із іншими вимогами позову. Оскільки додаткових доказів щодо понесення інших витрат адвокатом не надано, суд вирішує питання про компенсацію правничої допомоги виходячи з наданих матеріалів і зазначеної в позові суми.

Суд встановив, що адвокат, як представник цивільного позивача, підготував позовну заяву, яка була подана до суду про відшкодування шкоди, у тому числі процесуальних витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що ані цивільнем позивачем, ані його представником, не надано суду жодного доказу на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, із урахуванням тих вимог, про які йшлося вище у цьому вироку, у зв`язку з чим у стягненні витрат на правничу допомогу слід відмовити за недоведеністю, що їх було понесено та у якому дійсно розмірі.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2022, на автомобіль марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 14.11.2020 являється ОСОБА_3 , який поміщено на спеціальний майданчик для тимчасово заарештованих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області за адресою: вул. Ботанічна, 30-32, м. Вінниця; автомобіль марки «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 31.03.2021 являється ОСОБА_9 , який на момент ДТП перебував у користуванні ОСОБА_12 , та який поміщено на спеціальний майданчик для тимчасово заарештованих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області за адресою: вул. Ботанічна, 30-32, м. Вінниця; картку пам`яті «MicroSD» об`ємом 32 GB із відеореєстратора з автомобіля «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_3 , слід скасувати, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Крім того, на підставі ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експертів: висновок експерта № СЕ-19/102-22/16662-ІТ від 12.12.2022 в розмірі 943 грн 90 коп., висновок експерта № СЕ-19/102-22/16663-ІТ від 12.12.2022 в розмірі 943 грн 90 коп., висновок експерта № СЕ-19/102-23/3229-ІТ від 16.02.2023 в розмірі 1321 грн 46 коп., в загальному розмірі 3 209 грн 26 коп.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексу України, ст.ст. 100, 124, 128, 174, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі чотири тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експертів, в розмірі 3 209 (три тисячі двісті дев`ять) грн 26 коп.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_8 , до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, та витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь потерпілого ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ), в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ), моральну шкоду в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, та витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_9 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ), майнову шкоду в розмірі 241 656 (двісті сорок одна тисяча шістсот п`ятдесят шість) грн 92 коп.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь ОСОБА_9 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ), майнову шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2022, на автомобіль марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 14.11.2020 являється ОСОБА_3 , який поміщено на спеціальний майданчик для тимчасово заарештованих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області за адресою: вул. Ботанічна, 30-32, м. Вінниця; на атомобіль марки «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 31.03.2021 являється ОСОБА_9 , який на момент ДТП перебував у користуванні ОСОБА_12 , та який поміщено на спеціальний майданчик для тимчасово заарештованих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області за адресою: вул. Ботанічна, 30-32, м. Вінниця; картку пам`яті «MicroSD» об`ємом 32 GB із відеореєстратора з автомобіля «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_3 - скасувати.

Речовий доказ у кримінальному провадженні - автомобіль марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 14.11.2020 являється ОСОБА_3 , який, відповідно до постанови слідчого від 07.11.2022, визнаний речовим доказом та поміщено на спеціальний майданчик для тимчасово заарештованих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області за адресою: вул. Ботанічна, 30-32, м. Вінниця - повернути безоплатно власнику ОСОБА_3 .

Речовий доказ у кримінальному провадженні - автомобіль марки «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 31.03.2021 являється ОСОБА_9 , який на момент ДТП перебував у користуванні ОСОБА_12 , який, відповідно до постанови слідчого від 07.11.2022, визнаний речовим доказом та поміщено на спеціальний майданчик для тимчасово заарештованих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області за адресою: вул. Ботанічна, 30-32, м. Вінниця - повернути безоплатно власнику ОСОБА_9 .

Речовий доказ у кримінальному провадженні - картку пам`яті «MicroSD» об`ємом 32 GB із відеореєстратора з автомобіля «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який, відповідно до постанови слідчого про визнання речовим доказом від 07.11.2022, зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілим та прокурору.

Суддя