Справа № 645/1958/23
Провадження № 1-кп/645/73/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

перекладача - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0000250 від 21.02.2023 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Немишлянського районного суду м. Харкова знаходиться вищезазначена кримінальна справа.

Ухвалою суду від 19.05.2023 року вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового розгляду.

Судовий розгляд призначено ухвалою суду від 03.11.2025 року.

Ухвалою суду від 21.10.2025 року судом задоволено клопотання сторони обвинувачення та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подала клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , строком на 60 діб з перебуванням у ДУ "Харківський слідчий ізолятор". В обґрунтування свого клопотання посилалася на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказала, що з урахуванням доведеності обґрунтованої підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості прокурор приходить до висновку, що для досягнення цілей, визначених ст. 177 КПК України, відносно обвинуваченої ОСОБА_6 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризиками. Зазначила, що ризики об`єктивно існують та можуть бути реалізовані обвинуваченою не в місцях попереднього ув`язнення, без застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання про продовження строків тримання під вартою заперечували, зазначили, що інкриміноване обвинуваченій діяння не є тяжким, та зазначали про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 .

Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Розділ II КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких зокрема віднесені запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Стаття 194 КПК України визначає порядок застосування запобіжного заходу, зокрема, за приписами ч.1 цієї статті суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом п.5 ч.1 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України одним із видів запобіжних заходів є тримання під вартою. Цей запобіжний захід є винятковим та застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 КПК України.

При цьому за правилами ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У зв`язку із визначенням альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу у вигляді застави слідчий суддя, суд на підставі ч.5 ст.194 КПК України в ухвалі зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого, за умови внесення застави, прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, визначених положеннями цієї статті, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

У частині 1 ст.197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Враховуючи положення ч.3, 4, 5 ст.199 КПК України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та встановити, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим цією частиною статті.

У поданому клопотанні прокурор порушує перед судом питання про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою на 60 днів та залишення раніше визначеного альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

У клопотанні прокурор стверджує, що встановлені під час досудового розслідування ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України (переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується), не зменшились та продовжують існувати, що зумовлює необхідність продовжити строк дії застосованого запобіжного заходу щодо обвинуваченої, та залишити раніше визначений розмір застави, щоб в такий спосіб запобігти наявним ризикам і гарантувати належну процесуальну поведінку під час судового провадження.

В обґрунтування наявності ризику переховування обвинуваченої від суду прокурор послалася на тяжкість злочину, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_6 , розмір заподіяної шкоди та тяжкість покарання.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, який відповідно до класифікації злочинів за ступенем тяжкості, закріпленого у ст.12 КК України, належить до не тяжкого злочину, за яке передбачене покарання найтяжче покарання у виді позбавлення волі до трьох років.

Також, суд враховує, що у цій справі обвинувачена перебувала в розшуку і запобіжний захід до неї застосований саме з цих підстав.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Отже, існування ризику переховування підтверджується ймовірністю для обвинуваченої бути засудженою на тривалий строк з реальним відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та тим, що вона притягнута до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень не тільки на території м.Харкова.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна констатувати, виходячи виключно з суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (п. 33 рішення у справі «W v.Switzerland», заява № 14379/88, 26.01.1993).

З цього слідує, що саме по собі обвинувачення у вчиненні злочину не є беззаперечним свідченням того, що в обвинуваченого існує бажання переховуватись від суду, а тому така обставина має значення лише у випадку встановлення інших релевантних факторів.

Таким фактором в рамках даного кримінального провадження є також цивільний позов, за яким, у разі встановлення винуватості ОСОБА_6 , може бути стягнуто на користь потерпілої 204 552, 79 грн матеріальної та 100 000,00 моральної шкоди, в якості відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.2 ст.190 КК України.

Ураховуючи, що кримінальне провадження не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки обвинуваченого, співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді можливого ув`язнення у майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у перспективі, робить цей ризик достатньо високим.

Зазначені обставини, на думку суду, дають підстави вважати, що не тільки тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а й розмір збитків, заподіяних злочином, тяжкість покарання, наявність інших кримінальних проваджень, є вагомим доводом, що підтверджує існування ризику переховування обвинуваченої від суду.

Наявність ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків пов`язана із тим, що на даний час обвинуваченій вже були відкриті матеріали досудового розслідування, тому вона обізнана про осіб, які дали показання в цьому кримінальному провадженні, зміст їхніх свідчень та персональні дані, що створює передумови для можливої спроби поза процесуального впливу на свідків та потерпілу.

Оцінюючи даний ризик, суд бере до уваги встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України).

Ураховуючи викладене, суд вважає, що ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, але й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань свідків та їх дослідження.

Отже, залишається загроза того, що обвинувачена може здійснити дії, спрямовані на вплив у позапроцесуальний спосіб на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні з метою ненадання суду достовірних показань щодо обставин можливого вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення для уникнення останньою кримінальної відповідальності.

Щодо ризику, передбаченого у п.5.ч. 1 ст. 177 КПК України - ризик, який дає достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, то слід відмітити, що у цій справі містяться відомості про те, що кримінальні провадження відносно ОСОБА_6 перебувають на розгляді ряду судів м.Харкова, м.Києва, м.Одеси, м.Полтави, з чого слідує, що належних висновків щодо своєї поведінки ОСОБА_6 не зробила і на переконання суду може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає подання суду доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На переконання суду, встановлені під час розгляду клопотання обставини у своїй сукупності дають достатні підстави стверджувати, що наявні ризики переховування ОСОБА_6 від суду, а також незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинення нових кримінальних правопорушень, які виправдовують подальше застосування до обвинуваченої запобіжного заходу.

Суд не вбачає доказів на підтвердження того, що вказані ризики відсутні або зменшились.

Судом також враховано наявність обставин, які відповідно до вимог ст.178 КПК України повинні враховуватись при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, зокрема, вік та стан здоров`я обвинуваченої, її репутацію, наявність судимостей, майновий стан, відсутність доказів міцності соціальних зв`язків, відсутність доказів щодо постійного місця проживання.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість заявлених прокурором ризиків суд вважає необґрунтованими, з огляду на викладене вище.

Щодо посилання сторони захисту на незадовільний стан здоров`я обвинуваченої, то 21.11.2025 року на запит суду щодо стану здоров`я ОСОБА_6 ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» філія у Харківській та Луганській областях Харківська міська медична частина № 27 надано детальну інформацію, в якій зокрема, зазначено, що після огляду ОСОБА_6 19.11.2025 року лікарем-гінекологом, обвинуваченій був поставлений діагноз: лейоміома матки, киста яєчника, рекомендоване оперативне лікування в плановому порядку. Також, у відповіді зазначено, що станом на час її складання загальний стан здоров`я ОСОБА_6 задовільний, вона отримує курс амбулаторного медикаментозного лікування, перебуває на обліку лікарів Харківської міської медичної частини № 27, екстреної медичної допомоги, в тому числі, за межами установи не потребує.

Отже, на даному етапі кримінального провадження, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину та продовження існування трьох доведених ризиків, відомості щодо особи обвинуваченої, продовження застосування запобіжного заходу є необхідним з метою забезпечення дієвості цього кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання про продовження строку застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вважає наявними обставини, які у своїй сукупності вказують на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам буде недостатнім.

Так, застосування особистого зобов`язання для запобігання доведеним ризикам буде недостатнім, оскільки виконання покладених на обвинувачену обов`язків буде залежати виключно від волі самої ОСОБА_6 та їх порушення не матиме для неї очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків, загроза настання яких сприяла би його належній процесуальній поведінці. Застосування домашнього арешту як запобіжного заходу на цьому етапі судового провадження також не буде достатньо дієвим заходом, що зможе в повній мірі запобігти усім ризикам, які встановлені під час розгляду клопотання. До того ж матеріали справи не містять доказів про дійсне місце проживання ОСОБА_6 . Застосування особистої поруки є неможливим, оскільки відсутні особи, які б висловили готовність надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його в суд на першу про те вимогу. Застава як єдиний запобіжний захід також не спроможний забезпечити належну поведінку обвинуваченої, враховуючи, що такий захід був застосований до неї як альтернативний, однак за тривалий період часу заставу не внесено. Вказане, на переконання суду, породжує сумніви, що у разі застосування такого запобіжного заходу, обвинуваченим чи іншими особами буде виконано обов`язок щодо внесення коштів протягом встановленого законом строку.

З огляду на існування обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.194 КПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання та наявність підстав для продовження строку застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке є необхідним і дієвим запобіжним заходом, що здатен попередити справдження зазначених вище ризиків і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Частиною 3 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою ст. 183 КПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину визначається від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України суд, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, визначає заставу, достатню для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 60560, 00 грн (3028,00 грн. х 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Згідно зі ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів - до 08 лютого 2026 року (включно).

Визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у 20 (двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560,00 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, які необхідно внести на р/р № код отримувача (код за , банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0006674), до сплину терміну тримання під вартою, після внесення якої вона звільняється з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому вона перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цієї обвинуваченої під вартою.

Роз`яснити, що обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) прибувати у судові засідання Немишлянського районного суду м.Харкова за першою вимогою;

2) не відлучатися із м.Харкова без дозволу Немишлянського районного суд м.Харкова;

3) у разі звільнення під заставу не пізніше, як протягом трьох днів з такого звільнення, повідомити Немишлянському районному суду м.Харкова про своє актуальне місце проживання та повідомляти Немишлянський районний суд м.Харкова про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 08.02.2026 включно.

Роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Копію ухвали направити в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченою - в той же строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

Повний текст ухвали проголошений 12.12.2025 року.

Суддя ОСОБА_1