Номер провадження 1-кс/754/147/26
Справа № 754/225/26
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2026 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000211 від 07.11.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України стосовно підозрюваного:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Нижні Петрівці, Чернівецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , працює лікарем ортопедом-травматологом в медичних центрах «VIVA» та «ADONIS» раніше не судимого, -

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2026 року слідчий СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим з прокурором Деснянської окружної прокуратури м Києва ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Клопотання слідчим подане в рамках кримінального провадження №0000211 від 07.11.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_7 , який діючи з корисливих мотивів та в порушення суспільних відносин з охорони суверенітету України, цілісності і недоторканності її кордонів, у період дії воєнного стану в Україні, виник злочинний умисел в сприянні незаконному переправленні військовозобов`язаних громадян через державний кордон України.

Так, 31.10.2025 ОСОБА_7 , працюючи лікарем ортопедом у медичній клініці «Адоніс», під час прийому ОСОБА_8 - особи, якій на період дії правового режиму воєнного стану виїзд за межі країни забороняється, запропонував останньому з метою уникнення призову за мобілізацією незаконно, тобто без існування підстав, передбачених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Правилами перетинання державного кордону громадянами України» (далі - «Правила»), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995, перетнути державний кордон України та виїхати до Республіки Румунії.

Про вищевказані протиправні дії ОСОБА_7 стало відомо ОСОБА_9 - спільній знайомій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка розуміючи незаконність таких дій, звернулась до правоохоронних органів та почала діяти під їх контролем, з метою викриття злочинної діяльності ОСОБА_7

09.01.2026 в ході телефонної розмови між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 останній запропонував ОСОБА_9 декілька способів переправлення ОСОБА_8 до та через державний кордон України до Республіки Румунія із зазначенням вартості послуг від 15 500 до 20 000 євро, в залежності від маршруту та місця відправлення.

У подальшому, 15.01.2026, ОСОБА_7 приблизно о 10 годині 05 хвилин, зустрівся із ОСОБА_9 , яка діяла під контролем правоохоронних органів, за адресою: м. Київ, вул. Р. Окіпної 8-Б поруч із медичною клінікою «Адоніс», при цьому, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, отримав від ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 20 000 Євро, що станом на вчинення злочину становить 1 005 298 гривень. Призначення зазначених коштів - за забезпечення незаконного перетину державного кордону України, яке полягало у підшукуванні та забезпеченні шляхів переправлення ОСОБА_8 до та через державний кордон України, визначенні часу, місця та способу незаконного перетину кордону, а також сприяння незаконному переправленню ОСОБА_8 через державний кордон України, шляхом надання поради та вказівки останньому щодо переліку необхідних речей, які ОСОБА_8 будуть потрібні при перетині кордону, та необхідності його прибуття у визначені, заздалегідь підготовлені місця для переміщення до та через державний кордон України.

15.01.2026 о 10 год. 06 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

15.01.2026 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Окрім як на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , слідчий посилається також на існування ризиків, які дають йому достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Крім того, інші, менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть, на переконання слідчого, запобігти наведеним ризикам.

Клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 184 КПК України, до клопотання долучено копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, витяг з ЄРДР, клопотання слідчого та додатки вручено підозрюваному своєчасно, згідно з вимогами ч.2 ст. 184 КПК України.

У судовому засіданні прокурор при розгляді клопотання просив його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні, та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який на думку прокурора узгоджується із положеннями ч.5 ст. 182 КПК України та є співмірним з розміром неправомірної вигоди, яку підозрюваний отримав від ОСОБА_9 за організацію незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на необґрунтованість підозри, просив застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, а саме нічний домашній арешт, посилаючись на те, що ОСОБА_7 працює лікарем ортопедом-травматологом в медичних центрах «VIVA» та «ADONIS» раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей.

Так, захисник ОСОБА_5 зазначив, що матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості підозри у вчиненні такого ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Звертав увагу, що інкриміноване ОСОБА_7 діяння з організації незаконного переправлення осіб через державний кордон є алогічним та жодним чином не узгоджується з професійною діяльністю ОСОБА_7 як лікаря, оскільки підозрюваний, якби й мав намір незаконно збагатитися шляхом сприяння військовозобов`язаним особам ухилитися від мобілізації, міг би надавати відповідні медичні висновки, що слугували б підставою для визнання їх непридатними до військової служби. Крім того, у кримінальному провадженні відсутні докази корисливого мотиву у підозрюваного, а стенограми розмов підозрюваного з ОСОБА_9 можуть свідчити про провокацію злочину з боку правоохоронних органів, оскільки ОСОБА_7 казав, що йому нічого не треба.

Захисник ОСОБА_5 просив також врахувати дані про особу ОСОБА_7 , який є практикуючим хірургом, одружений, виховує чотирьох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем роботи, про що надав відповідну характеристику. Зазначені обставини, на думку захисника, повністю нівелюють заявлені прокурором ризики неналежної поведінки підозрюваного, тому просив застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Крім того, захисник звертав увагу на невідповідність розміру застави, про який просив прокурор, вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України. Вважав, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, законодавчо обмежений вісімдесятьма розмірами прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Натомість, положення ч. 5 ст. 182 КПК України щодо можливості слідчого судді визначити більший розмір застави, ніж встановлений цією статтею, на переконання захисника, є застосовним виключно стосовно осіб, які підозрюються у вчиненні особливо тяжких злочинів, а ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. А тому, у випадку обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив визначити заставу у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_6 підтримав позицію захисника ОСОБА_5 та звернув увагу на непідтвердженість жодного ризику заявленого прокурором. Так, не може виглядати переконливим ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, який полягає у тому, що підозрюваний шляхом віддаленого доступу може знищити інформацію зі свого телефону, вилученого під час затримання та особистого обшуку, оскільки підозрюваний добровільно надав код розблокування слідчому. Крім того, телефон, який переведено в автономний режим, стає недоступним для будь якого віддаленого втручання. Захисник звертав увагу, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не тільки не підтверджений прокурором, а й суперечить презумпції невинуватості особи.

Підозрюваний ОСОБА_7 підтримав захисників та просив застосувати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавлення волі.

Слідчий суддя вислухавши думку учасників розгляду клопотання, дослідивши клопотання та додатки до нього, приходить до такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, зокрема, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує, хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків, потерпілого; перешкоджання кримінальному провадженню іншим способом; вчинити інше правопорушення.

Крім того, згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі, вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

В клопотанні слідчим, відповідно до статті 184 КПК України, викладені обставини, на підставі яких слідчий прийшов до висновку про наявність ризиків, є посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, клопотання містить обґрунтування необхідності застосувати до підозрюваного винятковий запобіжний захід - тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до ч.1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу.

Наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Так слідчим суддею встановлено, що 07.11.2025 в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №0000211 від 07.11.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України. Відповідно до короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, громадянин ОСОБА_7 з корисливих мотивів організував незаконне переправлення військовозобов`язаних осіб через державний кордони України до республіки Румунія в обхід офіційного пункту пропуску.

15.01.2026 о 10 год. 06 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

15.01.2026 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, дослідженими слідчим суддею та наявними в матеріалах доданих до клопотання, зокрема: витягом з ЄРДР; рапортами працівників ДВБ НПУ; протоколом допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 від 12.11.2025; ОСОБА_8 від 17.12.2025; ОСОБА_9 від 18.12.2025; протоколом за матеріалами ознайомлення з проведенням негласної слідчої (розшукової) дії від 23.12.2025; протоколом за матеріалами ознайомлення з проведенням негласної слідчої (розшукової) дії від 23.12.2025; протоколом затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України від 15.01.2026; протокол обшуку транспортного засобу марки «Audi», модель «E-tron», д.н.з. НОМЕР_1 від 15.01.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 15.01.2026; та іншими доказами в сукупності.

Твердження сторони захисту щодо необґрунтованості підозри слідчий суддя оцінює критично.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причино виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Європейський суд з прав людини у рішенні «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» 12244/86; 12245/86; 12383/86, 30 серпня 1990 р. зазначив «…наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин …».

Фактичні дані, які містяться у наданих стороною обвинувачення доказах, на думку слідчого судді, здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_7 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Необхідно наголосити, що на даному етапі провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою (за стандартом "обґрунтованої підозри") для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу, окрім обґрунтованої підозри, є також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

На переконання сторони обвинувачення, в цьому провадженні існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Враховуючи, що в наданих до суду матеріалах наявні вагомі докази вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, ризик переховування видається цілком реальним.

Так, ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину, реальну міру покарання, яка останньому загрожує, перебуваючи на волі може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду, у тому числі шляхом перетину державного кордону України, оскільки має право безперешкодного виїзду за кордон під час воєнного стану з огляду на відстрочку від мобілізації особи, яка має на утриманні трьох і більше малолітніх дітей. Крім того, характер пред`явленої підозри у вчиненні злочину, пов`язаного із організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон, може свідчити про високий ступінь ймовірності того, що підозрюваний сам може вдатися до спроби незаконного перетину кордону.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя вважає його також доведеним. Так, наявні у кримінальному провадженні докази свідчать про можливу причетність до вчинення кримінального правопорушення й інших осіб, з якими підозрюваний може зв`язатися, перебуваючи на волі, з метою знищення певних доказів, зокрема й їх причетності до злочину, що перешкоджатиме досудовому розслідуванню.

Щодо ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, то слідчий суддя враховує, що підозрюваний є раніше не судимою особою, одружений, виховує чотирьох малолітніх дітей, працевлаштований, тому, на переконання слідчого судді, даний ризик прокурором не доведений.

При цьому, слідчий суддя також враховує практику ЄСПЛ, згідно з якою наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер і доводитися відповідними доказами (рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України»).

У пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності із статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Беручи до уваги все вищенаведене, слідчий суддя вважає, що є обґрунтовані підстави для застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, виконання ним процесуальних обов`язків.

Щодо інших запобіжних заходів, то на думку слідчого судді, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти вищевказаним встановленим ризикам, оскільки застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як, виходячи зі змісту ст. ст. 179, 180, 181, 182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі обвинуваченого можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Так, особиста порука не може бути застосована до ОСОБА_7 у зв`язку із відсутністю письмових зобов`язань осіб, які заслуговують на довіру суду.

Особисте зобов`язання не може бути достатнім та дієвим, не сприятиме виконанню покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та обмежень.

Домашній арешт не може бути застосований, оскільки характер пред`явленої ОСОБА_7 підозри та стадія, на якій перебуває кримінальне провадження, вимагають перебування підозрюваного під постійним візуальним контролем.

Отже, прокурором доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Обставини, зазначені захисниками та підозрюваним не можуть бути підставою для відмови в обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на даному етапі кримінального провадження вони не виключають наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З урахуванням викладеного, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, виконання ним процесуальних обов`язків, натомість, більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та доведеним прокурором у судовому засіданні.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, застава, передбачена в статті 5 § 3 Європейської Конвенції, призначена забезпечити лише належну процесуальну поведінку особи, а не відшкодування збитку. Таким чином, сума застави повинна визначатися даними про особу, щодо якої обирається застава, її особистістю, добробутом, тобто, тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання ухилитися від органів досудового розслідування та суду чи виконання процесуальних рішень.

Розмір застави, який просить застосувати слідчий, а саме 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка еквівалентна неправомірній вигоді, яку підозрюваний хотів отримати та отримав, на думку слідчого судді є надмірним, з огляду на особу підозрюваного, який одружений, виховує чотирьох малолітніх дітей та повинен забезпечувати не тільки себе, але й їх.

Водночас, слідчий суддя не погоджується й з твердженням сторони захисту про неможливість призначення застави у розмірі більшому, ніж 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Зазначені положення закону повністю спростовують твердження сторони захисту щодо неможливості визначення застави у розмірі більшому за 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб стосовно особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину.

Беручи до уваги те, що підозрюваний працює принаймні у двох приватних медичних клініках: «VIVA» та «ADONIS», а також з огляду на характер пред`явленої підозри та наявні у справі докази, слідчий суддя вважає за можливе визначити підозрюваному заставу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку суду, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також відповідає положенням ч.5 ст. 182 КПК України для даного виду кримінального правопорушення.

Таким чином, дотримуючись вимог міжнародного та національного законодавства, враховуючи тяжкість та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , з урахуванням майнового стану підозрюваного, слідчий суддя вважає, що застава в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Строк тримання під вартою рахувати з 15 січня 2026 року з 10 год. 06 хв. до 15 березня 2026 року 10 год. 06 хв. включно.

Строк дії ухвали - до 15 березня 2026 року включно.

Визначити заставу у сумі 665600,00 грн., що становить 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок ТУДСАУ в м. Києві: Код , МФО 820172, банк: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок UA1012089.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати на виклики до суду, прокурора, слідчого; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити до 15 березня 2026 року.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Повний текст ухвали оголошено 20 січня 2026 року о 17 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя: ОСОБА_1