ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 442/172/25

провадження № 51-2381км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції

засудженої ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 квітня 2025 рокув кримінальному провадженні, унесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001216, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Трускавця Львівської області та жительки АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області вироком від 20 січня 2025 року визнав ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, і призначив їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 ККза сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироками Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 та 27 листопада 2024 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці з конфіскацією майна.

Вирішено питання, які стосуються: початку строку відбування покарання; зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання; процесуальних витрат; речових доказів; арешту майна у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою в тому, що вона протягом року після засудженняза вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, умисно незаконно придбала й зберігала особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP для особистого вживання без мети збуту за таких обставин.

Так, 02 грудня 2024 року приблизно о 14:00, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні закинутої нежитлової будівлі, розташованої неподалік будинку № 8 на вул. Ірини Вільде в м. Дрогобичі Львівської області, на землі знайшла прозорий зіп-пакет з психотропною речовиною, обіг якої заборонено, - PVP загальною масою 1,4888 г,підняла його та поклала у кишеню куртки, таким чином умисно незаконно придбала та зберігала цю психотропну речовину для особистого вживання без мети збуту. Того ж дня в період з 15:00 до 15:10 під час огляду місця події цю психотропну речовину виявили та вилучили працівники поліції.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 14 квітня 2025 року змінив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 . Виключив з резолютивної частини вироку посилання на зарахування ОСОБА_6 відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК у строк відбуття покарання строку перебування її під вартою в період з 20 вересня 2023 року до 05 квітня 2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У решті вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У поданій касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Суть доводів сторони обвинувачення полягає в тому, що апеляційний суд належним чином не повідомив засуджену про час і місце апеляційного розгляду.

Прокурор зазначає, що після набрання вироком законної сили ОСОБА_6 було затримано та 12 лютого 2025 року направлено для відбування покарання, що підтверджувалося листом Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» від 04 липня 2025 року № 9/5714, долученим до касаційної скарги.

Однак суд апеляційної інстанції надсилав кореспонденцію на домашню адресу засудженої, зокрема ухвалу від 25 лютого 2025 року про відкриття апеляційного провадження та ухвалу від 26 березня 2025 року про закінчення підготовки і призначення розгляду на 14 квітня 2025 року.

Також прокурор наголошує, що у своїй апеляційній скарзі сторона обвинувачення порушувала питання про ухвалення нового вироку в порядку, передбаченому ст. 421 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) і про можливе погіршення становища ОСОБА_6 .

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , навівши відповідні пояснення, підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення.

Засуджена ОСОБА_6 висловила згоду зі скаргою прокурора.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку,що скарга прокурора підлягає задоволенню з огляду на таке.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги прокурора стосовно неналежного повідомлення засудженої ОСОБА_6 про дату, час і місце апеляційного розгляду колегія суддів уважає обґрунтованими, беручи до уваги наведене нижче.

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 чи ст. 381 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із вироком суду від 20 січня 2025 року, прокурор подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив скасувати вирок і постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватою за ч. 2 ст. 309 КК та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироками Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 та 27 листопада 2024 року та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці з конфіскацією майна. Виключити з резолютивної частини вироку посилання на зарахування ОСОБА_6 відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК у строк відбуття покарання строку її перебування під вартою в період з 20 вересня 2023 року до 05 квітня 2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 25 лютого 2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора та ухвалою від 26 березня 2025 року призначив апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на 14 квітня 2025 року.

Згідно з аудіозаписом судового засідання від 14 квітня 2025 року, після того як секретар оголосив про явку учасників у судове засідання, головуючий суддя зазначив, що ОСОБА_6 у засідання не з`явилася, та з`ясував думку учасників процесу стосовно розгляду справи за її відсутності. Захисник указав, що засуджена мешкає у м. Стебнику без постійного місця проживання, телефона вона не має, тому йому невідоме її місцеперебування та встановити його складно. При цьому захисник зауважив, що розгляд справи можна проводити за відсутності засудженої, оскільки апеляційна скарга заступника керівника Львівської обласної прокуратури не погіршує її становища.

Водночас прокурор наголосив, що справу потрібно розглядати за участю ОСОБА_6 , оскільки в апеляційній скарзі йдеться про ухвалення нового вироку, тобто порушується питання про погіршення становища засудженої.

Ураховуючи викладене, колегія суддів постановила продовжити розгляд справи за відсутності засудженої, зазначивши, що її було належним чином повідомлено про час та місце розгляду, що підтверджено її розпискою від 01 квітня про отримання повідомлення.

Однак, на думку колегії суддів, такий висновок апеляційного суду не є обґрунтованим.

Згідно із ч. 3 ст. 21 КПК кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

З огляду на положення ст. 42 КПК обвинувачений, крім іншого, має право: брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення або вимагати їхнього допиту, а також вимагати виклику і допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; збирати і подавати суду докази; висловлювати в судовому засіданні свою думку щодо клопотань інших учасників судового провадження; виступати в судових дебатах. Указана стаття визначає і певні обов`язки обвинуваченого, зокрема, прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це згаданих осіб; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

За приписами ч. 4 ст. 401 КПК обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Частиною 4 ст. 405 КПК передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Таким чином, розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції за відсутності обставин, визначених у ч. 4 ст. 401 КПК, можливий без участі обвинуваченої лише за умови її належного повідомлення про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. При цьому суд повинен переконатися, що таке повідомлення мало місце.

Згідно із ч. 1 ст. 136 КПК належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Матеріалами кримінального провадження не підтверджено належного повідомлення засудженої про апеляційний розгляд, призначений на 14 квітня 2025 року. Так, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було направлено за місцем проживання ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), не містить підпису останньої про його отримання.

Водночас із долученого до касаційної скарги листа ДУ «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» вбачається, що ОСОБА_6 прибула до цієї установи 12 лютого 2025 року на підставі вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 листопада 2024 року та 16 червня 2025 року вибула до ДУ «Збаразька виправна колонія (№ 63)» для подальшого відбування покарання, де перебуває і на час касаційного розгляду.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що під час апеляційного розгляду порушено ч. 4 ст. 405 КПК та загальні засади кримінального провадження, зокрема принцип змагальності сторін, оскільки розгляд провадження здійснено без участі обвинуваченої, яку не було повідомлено належним чином про дату, час і місце розгляду (п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК) та яка у зв`язку із цим була позбавлена можливості реалізувати своє право щодо участі в судовому засіданні, а також інші, передбачені ст. 42 КПК, права, а тому таке рішення відповідно до положень, визначених у п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно усунути наведене вище порушення та ухвалити законне, обґрунтоване й умотивоване судове рішення, яке б відповідало вимогам статей 370, 419 КПК.

За правилами ч. 3 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої чи апеляційної інстанції.

З метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, зокрема можливому переховуванню ОСОБА_6 від суду та вчиненню нею інших кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає за необхідне обрати їй запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрати обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 29 листопада 2025 року включно.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3