Справа № 447/2390/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/875/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 25 вересня 2025 року про застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні за ознаками суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000279 від 09 червня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування.

Згідно з ухвалою, ОСОБА_6 у період часу з 14.05.2025 до 08.06.2025, за адресою: АДРЕСА_1 , систематично вчиняв психологічне домашнє насильство відносно матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 08.07.2025 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ), яка проживала разом із ним, що призвело до її психологічних страждань.

Зокрема, ОСОБА_10 , 14.05.2025, близько 13:05 год., перебуваючи за місцем проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив словесний конфлікт стосовно матері ОСОБА_9 , під час якого висловлювався нецензурною лексикою та словесно погрожував їй фізичною розправою, внаслідок чого завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

Окрім цього, ОСОБА_10 , 14.05.2025, близько 21:35 год., перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив словесний конфлікт із матір`ю ОСОБА_9 , під час якого голосно кричав та виражався нецензурно в її сторону, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

Окрім цього, ОСОБА_10 , 15.05.2025, близько 00:00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив словесний конфлікт стосовно матері ОСОБА_9 , під час якого висловлювався нецензурною лексикою та словесно погрожував їй фізичною розправою, внаслідок чого завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

Окрім цього, ОСОБА_10 , 02.06.2025, близько 02:50 год., перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив словесний конфлікт щодо матері ОСОБА_9 , а саме умисно вчинив дії психологічного характеру: висловлювався нецензурною лайкою, голосно кричав, словесно погрожував фізичною розправою, внаслідок чого завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої

За вищевказані неправомірні дії постановами Миколаївського районного суду Львівської області від 03.06.2025 та 04.06.2025 ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУПАП, та призначено покарання у виді штрафу.

Незважаючи на неодноразове вчинення ОСОБА_12 упродовж тривалого часу протиправних дій психологічного характеру відносно своєї матері, ОСОБА_10 08.06.2025, близько 20:35 год., перебуваючи за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , знову вчинив словесний конфлікт стосовно матері ОСОБА_9 , під час якого виражався нецензурною лайкою, голосно кричав, обизивав лайливими словами, що в сукупності призвело до її психологічних страждань.

Тим самим, ОСОБА_6 своїми насильницькими протиправними діями заподіяв ОСОБА_9 , з якою перебував у близьких відносинах, систематичні психологічні страждання, що завдали шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Таким чином, ОСОБА_6 вчиняв систематичне психологічне насильство щодо іншої особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи, тобто суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 126-1 КК України.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №1125 від 18.06.2025, на даний час ОСОБА_6 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу - шизоафективний розлад, змішаний тип, поточний стан манії, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період інкримінованих йому дій ОСОБА_6 також виявляв ознаки тяжкого психічного розладу у формі шизоафективного розладу, змішаний тип, стан манії, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, особа, стосовно якої застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 25 вересня 2025 року про його примусове лікування відхилити та скасувати в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що з оскарженою ухвалою незгідний та надав судді довідку-експертизу Львівської психлікарні терміном від 25 червня 2025 року до 18 липня 2025 року у якій вказано, що станом на сьогодні він психічно здоровий, а його мати ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 посередині його лікування.

Заслухавши доповідача, позицію захисника ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність того, що ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, жодною стороною кримінального провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Щодо обрання судом першої інстанції ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи такі, дотримався вимог статей 92-94 КК України.

Примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати, зокрема, госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним, посиленим або суворим наглядом.

Як слідує з клопотання прокурора, такий просив застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення у спеціальний лікувальний заклад, з метою його обов`язкового лікування, із звичайним наглядом.

Частиною 3 ст. 94 КК України визначено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Окрім того, відповідно до роз`яснень, наданих в пунктах 5 та 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 3 червня 2005 року №7, розглядаючи справи про застосування примусових заходів медичного характеру, суди повинні враховувати, що такі заходи, як надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, госпіталізація до психіатричного закладу зі звичайним, посиленим або суворим наглядом, передбачені статтею 94 КК, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння (злочини) в стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №1125 від 18 червня 2025 року, станом на сьогодні ОСОБА_6 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу - шизоафективний розлад, змішаний тип, поточний стан манії, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період інкримінованих йому дій ОСОБА_6 також виявляв ознаки тяжкого психічного розладу у формі шизоафективного розладу, змішаний тип, стан манії, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Отже, на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тобто був неосудним.

Так, суд першої інстанції, визначаючи ОСОБА_6 вид примусових заходів медичного характеру, врахував суспільну небезпечність діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та за своїми ознаками відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів; те, що ОСОБА_6 як на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, так і станом на сьогодні страждає на хронічне психічне захворювання, що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши усі наведені обставини в сукупності, дійшов правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування.

Доводи ОСОБА_6 про те, що він є психічно здоровим, колегія суддів до уваги не бере, оскільки ці твердження суперечать висновку судово-психіатричної експертизи №1125 від 18 червня 2025 року. Жодних доказів того, що станом на момент апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції психічний стан ОСОБА_6 покращився, апеляційному суду не надано.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм закону, які могли б стати підставою для її скасування чи зміни, не встановлено.

Отже, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 514 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 25 вересня 2025 року, якою щодо ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4