Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/6068/19
Провадження № 1-кп/279/61/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 дистанційно обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0001340 від 05.11.2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кучинівка Сновського (Щорсівського) району, Чернігівської області, громадянин України, із загальною середньою освітою, неодружений, на утриманні осіб не має, не інвалід, не працюючий, не депутат, раніше судимий:

- 07.10.2019 Залізничним районним судом м. Львова за ч.2 ст. 186 КК України, до позбавлення волі терміном на 4 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим терміном 2 роки, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, перебуваючи на іспитовому терміні, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин проти власності за наступних обставин:

повторно, 04.11.2019 близько 11 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на відкритій ділянці місцевості, яка розташована неподалік залізничного вокзалу «Коростень», що по вулиці Героїв Небесної Сотні, 18 в м. Коростені Житомирської області, де помітив раніше невідому йому особу, чоловічої статі, в сумці якої знаходився портативний підсилювач звуку «JBL», чорного кольору. В цей момент у нього виник злочинний умисел на його крадіжку. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 непомітно для потерпілого ОСОБА_6 , скориставшись тим, що дорожня сумка потерпілого перебувала у напіввідкритому стані, таємно викрав портативний підсилювач звуку «JBL», чорного кольору, вартістю 1000 гривень 00 копійок та поклав його до внутрішньої кишені своєї куртки.

Продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 , достовірно знаючи що у внутрішній кишені його верхнього одягу знаходяться грошові кошти, 04.11.2019 близько 11 години 50 хвилин, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, яка розташована на 150 кілометрі авто дороги сполучення Київ - Ковель, в напрямку м. Ковель, шляхом вільного доступу, із внутрішньої кишені куртки потерпілого ОСОБА_6 , відкрито викрав грошові кошти в сумі 500 гривень 00 копійок (купюрами по 100 гривень) після чого, ігноруючи волю потерпілого на повернення майна, місце вчинення злочину покинув, викраденим розпорядився на власний розсуд, тим самим заподіявши потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 1500 гривень 00 копійок.

Таким чином ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_4 , якому висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обвинувачений ОСОБА_4 , в судовому засіданні не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав повністю та згідно ст.63 Конституції України відмовився давати показання.

Потерпілий в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не прибув. В матеріалах справи наявна заява, в якій потерпілий ОСОБА_6 просив розгляд кримінального провадження проводити в його відсутність, щодо покарання обвинуваченого покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, які виловили свою позицію про можливість за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішив провести судовий розгляд без потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. Інші докази судом не досліджувалися.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За таких обставин суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена.

Його дії мають правильну правову кваліфікацію за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст.65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ст.12 КК України вчинений ОСОБА_4 злочин передбачений ч.2 ст. 186 КК України є тяжким злочином.

Як особа молодого віку ОСОБА_4 неодружений, на утриманні осіб не має,не інвалід, не працюючий, не депутат, раніше судимий. на обліку у наркологічному диспансері чи психоневрологічній лікарні не перебуває, однак згідно довідки № 02-244 від 13.05.2019, довідки № 171 від 08.05.2019 перебував під наглядом психіатра з 2016 року з приводу свого захворювання лікувався в Чернігівській психоневрологічній лікарні, звертався за медичною допомогою до психіатра в психіатричне диспансерне відділення облпсихлікарні з діагнозами "Несоціолізований розлад поведінки у підлітка з акцентуацією характера по гіпертимному типу ".

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття, яке виражається у повному визнанні винуватості в обсязі обвинувачення, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому ОСОБА_6 .

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.67 КК України судом не встановлено.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

З урахуванням викладеного, суд призначає покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, який випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому, оскільки на час судового розгляду даних щодо невідбутих ОСОБА_4 покарань, призначених попередніми вироками не має, тому суд позбавлений можливості вирішити питання щодо можливості застосування положень ст. 70, ст. 71 КК УКраїни.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 не заявлено.

Витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування відсутні.

Арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 не накладався.

Запобіжний захід до підозрюваному ОСОБА_4 за матеріалами кримінального провадження не обирався.

Визначаючи відповідно до п.2 ч.4 ст.ст.374 КПК України початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в п.п.46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява №5425/11, статус остаточного 04.09.2015), згідно якої відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як вирок не набрав законної сили, розпочинається після ухвалення вироку, адже особа вважається такою, що засуджена компетентним судом, а попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

На підставі ч.15 ст.615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати виннуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

До набрання вироком законної сили до ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувати.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 обчислювати з дня ухвалення вироку з 26.11.2025 року.

Речові докази:

- оптичний диск для лазерних систем зчитування інформації «DVD-R 16Х», марки «DATEX», об`ємом пам`яті 4,7 Gb., на якому збережено інформацію, а саме відеозапис проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 від 06.11.2019, що зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;

- портативний підсилювач звуку, чорного кольору та флеш накопичувач, що передано на зберігається до кімнати речових доказів Коростенського ВП повернути у власність ОСОБА_6 ;

- оптичний диск для лазерних систем зчитування інформації «DVD-R 16Х», марки «DATEX», об`ємом пам`яті 4,7 Gb., на якому збережено інформацію, а саме відеозапис проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 від 07.11.2019, що зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Згідно ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Копія згідно з оригіналом:

.