ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1928/25 Справа № 196/1452/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000259, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Василівка Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року клопотання захисника обвинуваченого про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених на підставі п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України, залишено без задоволення, клопотання представника потерпілого задоволено, кримінальне провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, кримінальне провадження щодо якого відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України здійснюється у формі приватного обвинувачення. З урахуванням тих обставин, що потерпілий відмовився від обвинувачення, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. Разом із цим, суд не знайшов підстав для закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України, за клопотанням захисника обвинуваченого, керуючись тим, що матеріали провадження не містять відомостей про ухвалення відносно ОСОБА_7 виправдувального вироку. При цьому, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання останньої в частині закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 366 КК України, оскільки воно закрито судом на підставі п. 1 ч.2 ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону. Адвокат зазначає, що 22 лютого 2023 року суддею Петриківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_11 в межах справи №196/1452/18 було постановлено виправдувальний вирок, який з невідомих підстав відсутній у справі. Захисник зауважує, що згідно з журналом судового засідання після останнього слова обвинуваченого суд видалився до нарадчої кімнати, а в подальшому протягом 42 хв. щось пояснював та поновив слідство, про що повідомив учасників 23 лютого 2023 року. На переконання захисника, після виходу у нарадчу кімнату суд не має права поновлювати судове слідство, а повинен винести вирок або ухвалу. Захисник звертає увагу на те, що суддя дійсно не встиг оголосити резолютивну частину вироку через відключення електропостачання, проте попри це оголошував його з паперового примірника, який у справі відсутній. Вважає, що оскільки 22 лютого 2023 року суддею Петриківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_11 було постановлено виправдувальний вирок, який набрав законної сили, ухвала про закриття провадження є повторним притягненням ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

Поряд із цим, на думку адвоката, рішення було ухвалено незаконним складом суду. Захисник вважає безпідставними відводи суддів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та при цьому вказує на необхідність розгляду заяв останніх іншими суддями цього ж суду, що відповідало б положенням ч. 3 ст. 35 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати в частині вирішення долі речових доказів. На підставі ч. 9 ст. 100 речові докази, а саме: документи і дискові накопичувачі DVD-R з відеозаписом проведених 15 червня 2018 року оглядів дороги по вул. Транспортній в смт. Царичанка і по вул. Молодіжній в с. Преображенка Дніпровського (Царичанського) району Дніпропетровської області; дисковий накопичувач СD-R процесу капітального ремонту по вул. Молодіжній в с. Преображенка Дніпровського (Царичанського) району Дніпропетровської області зберігати в матеріалах справи.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує порушенням судом вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисників, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла таких висновків.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що наведених вимог закону судом порушено не було.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що на розгляді суду першої інстанції перебували матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000259, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Під час судового розгляду від потерпілого Виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області в особі голови - ОСОБА_14 надійшла заява про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , у зв`язку із його відмовою від обвинувачення. За наслідками розгляду вказаної заяви суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вирішуючи питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів керується тим, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, зокрема щодо кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365-2 КК України.

Разом із цим, вимогами п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлено, що у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, кримінальне провадження закривається судом.

Аналізуючи зміст наведених вимог закону, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалення рішення про закриття кримінального провадження у разі відмови потерпілого від обвинувачення, з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, є безумовним обов`язком суду.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Нормативне розуміння наведених вимог закону дає підстави вважати, що відмова потерпілого від обвинувачення унеможливлює подальший розгляд провадження, внаслідок відсутності предмету судового розгляду.

Верховний Суд у постанові від 03 червня 2020 року (справа № 712/1710/19) констатував, що відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження на підставі відповідної ухвали суду.

При цьому, суд зауважив, що під час закриття кримінального провадження на підставі відмови потерпілого від обвинувачення суд фактично визнає відсутність самого обвинувачення щодо особи, а тому не потрібно встановлювати ні сам факт вчинення кримінального правопорушення, ні винуватість чи невинуватість такої особи.

З урахуванням наведених обставин, за умови відмови потерпілого від обвинувачення, ухвалення судом іншого рішення, окрім як про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Що стосується доводів захисту про наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку з існуванням вироку по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України, то вони свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли.

Так, обґрунтовуючи свої вимоги про необхідність скасування оскаржуваної ухвали, захисник вказує на те, що 22 лютого 2023 року судом у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 було постановлено виправдувальний вирок. Наведені обставини, на думку захисту, унеможливлювали ухвалення в подальшому рішення про закриття цього ж провадження з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Надаючи оцінку наведеним доводам, колегія суддів звертає увагу на те, що вони не узгоджуються з матеріалами провадження, які жодних судових рішень, ухвалених 22 лютого 2023 року, не містять. З матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд тривав до ухвалення 27 травня 2024 року вперше судового рішення про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому питання про те, що у кримінальному провадженні вже було ухвалено виправдувальний вирок до моменту закриття провадження стороною захисту не порушувалось.

Окрім цього, наведені обставини вже були предметом перевірки апеляційного суду, який 08 серпня 2024 скасував ухвалу суду від 27 травня 2024 року у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст. 27, 107 КПК України. Суд встановив, що запис судового засідання від 22 лютого 2023 року непридатний для прослуховування, а відомості про оголошення вироку журнал судового засідання від 22 лютого 2023 року не містить (т. 4, а.п. 56-57, т. 5, а.п. 40-42, 54-58).

Здійснюючи новий судовий розгляд, за наслідками якого було ухвалено оскаржуване судове рішення, суд з`ясував, що матеріали провадження не містять вироку, тоді як дані журналу судового засідання не можуть свідчити про його ухвалення.

На переконання колегії суддів, вказані висновки узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, які визначають єдину форму судового рішення письмову. З наведених підстав суд не враховує й наданий стороною захисту запис судового засідання від 22 лютого 2023 року та при цьому вважає, що питання його автентичності за наведених вище обставин вплинути на висновки суду не може.

З огляду на викладене, колегія приходить до висновку, що за умови наявності заяви потерпілого про відмову від обвинувачення та відсутності вироку, який набрав законної сили, здійснюючи новий судовий розгляд суд в межах наданих повноважень міг ухвалити виключно рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, а тому окаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.

Що стосується доводів захисника про ухвалення рішення незаконним складом суду, то вони також не заслуговують на увагу.

Колегією суддів встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження було здійснено суддею ОСОБА_15 , визначеним протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 24 лютого 2025 року, в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України (т. 6, а.п.1).

У судовому засіданні від 17 березня 2025 року захисник ОСОБА_8 заявила відвід судді та повідомила про необхідність підготовки письмової заяви, у зв`язку з чим судовий розгляд було відкладено (т. 6, а.п. 28-35).

Ухвалою суду від 24 березня 2025 року, постановленою іншим складом суду, у задоволенні заяви захисника ОСОБА_8 про відвід судді ОСОБА_15 було відмовлено (а.к.п. 16). В подальшому цим складом суду було здійснено судовий розгляд та ухвалено оскаржуване судове рішення.

Надаючи оцінку наведеним обставинам колегія суддів не вбачає підстав визнати вимоги кримінального процесуального закону порушеними, оскільки як склад суду, так і питання його відводу, визначено та вирішено з їх дотриманням.

Посилання захисника на порушення порядку самовідводу попереднім складом суду суддею ОСОБА_13 , який обумовив повторний автоматизований розподіл справи між суддями, яким визначено головуючим суддю ОСОБА_15 , не заслуговують на увагу, як і відомості про розпочате відносно судді ОСОБА_13 дисциплінарне провадження.

На переконання колегії суддів, наведені обставини не можуть ставити під сумнів повноважність суду при розгляді кримінального провадження, розподіл якого здійснено в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

З аналогічних підстав колегія суддів не приймає до уваги й доводи захисту вже констатоване ВРП України порушення суддею ОСОБА_12 порядку самовідводу від розгляду провадження щодо ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що питання відповідальності одного судді не може обумовлювати наслідки для іншого, яким такі порушення не допущені.

З урахування наведених обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту та розцінює її доводи виключно як спосіб захисту.

Поряд із цим, колегія суддів вважає необґрунтованими й доводи апеляційної скарги прокурора.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на необхідність вирішення в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України долі DVD-R з відеозаписом проведених 15 червня 2018 року оглядів дороги по вул. Транспортній в смт. Царичанка і по вул. Молодіжній в с. Преображенка Дніпровського (Царичанського) району Дніпропетровської області; дискового накопичувача СD-R процесу капітального ремонту по вул. Молодіжній в с. Преображенка Дніпровського (Царичанського) району Дніпропетровської області.

Між тим, з матеріалів провадження, внесеного до ЄРДР № 0000259, яке є предметом апеляційного розгляду, вбачається, що ці докази здобуті в межах іншого провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000153. При цьому, згідно з постановами прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування з провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000153, до провадження, внесеного до ЄРДР № 0000259 (т. 1, а.п. 6-9, т. 2, а.п. 118-122), такі відеозаписи, як і протоколи їх оглядів, виділено лише у виді копій, а рішення про визнання речовими доказами цих копій відсутнє.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів не знаходить підстав для визнання судом порушеними вимоги ч. 9 ст. 100 КПК України, адже належність доказів до речових прокурором не доведена. При цьому, суд зауважує, що прокурор хоча і вказує на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, проте не посилається на те, яким чином вони перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваної ухвали, яка зміні чи скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4