Провадження № 1-кс/204/2798/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 жовтня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участ захисника ОСОБА_5

за участю підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, інваліда 2 групи, раніше не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1 жовтня 2025 року слідчий СВ ВП № 3 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2025 приблизно у період з 18:30 по 20:30, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 знаходився в палаті № 7 реабілітаційного центру «Мальва», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Тютюнова, буд. 1, де в нього виник злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 , з якою він познайомився напередодні. Знаходячись у вказаному місці та вказаний час, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних з проникненням в тіло іншої особи, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципи статевої моралі, статевої недоторканості, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , який виражався у тому, що малолітня потерпіла не розуміла сутність та характер вчинюваних щодо неї дій та не могла чинити опір через свій малолітній вік, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, порушуючи нормальний розвиток малолітньої, діючи умисно, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, запросив до палати № 7 Центру малолітню потерпілу ОСОБА_9 та скориставшись відсутністю батьків малолітньої потерпілої, умисно вчинив насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані з проникненням в тіло іншої особи, а саме стягнув нижню білизну з малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , яка лежала на ліжку, після чого став непристойно торкатися губами оголеного статевого органу ОСОБА_9 , чим вчинив сексуальне насильство. Таким чином, умисні дії ОСОБА_6 , що виразились у вчиненні будь-яких насильницьких дії сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди (сексуальне насильство), кваліфікуються як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України. 25.02.2025 року слідчим відділенням ВП № 3 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000208, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України.

30.09.2025 року у кримінальному провадженні № 0000208 від 25.02.2025 року, на підставі ст. ст. 276-278 КПК України, повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні насильницьких дії сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди (сексуальне насильство). Підозра ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття усної заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25.02.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 25.02.2025; протоколом допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_9 від 26.02.2025 за методикою «Зелена кімната» з додатками; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 04.03.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 18.04.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 18.04.2025; протоколом допиту законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_14 від 26.08.2025; висновком судової психологічної експертизи № 948-25 від 19.09.2025 року; висновком судової психологічної експертизи № 107/09/25 від 29.09.2025 року. ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, за який відповідно до ч. 4 ст. 153 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Підозрюваний ОСОБА_6 знаходячись на волі може незаконно впливати на свідків, переховуватися від органів досудового розслідування. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 є необхідність: запобігти спробам підозрюваного ОСОБА_6 переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Також підозрюваний ОСОБА_6 , офіційно не працевлаштований, нікого на утриманні не має, стійких соціальних зв`язків останнього не встановлено. Також слід врахувати обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , є тяжким, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років позбавлення волі; відсутність міцних соціальних зв`язків ОСОБА_6 , а також відсутність родини та утриманців; відсутність постійного стабільного доходу та постійного місця роботи ОСОБА_6 . Застосування жодного більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищевказаним ризикам, оскільки існує реальна загроза переховування його від органів досудового розслідування та суду. Враховуючи сукупність вищевикладених обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, особу підозрюваного, який офіційно ніде не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків та родини не має, враховуючи що підозрюваний вчинив умисне кримінальне правопорушення проти проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали дане клопотання та просили його задовольнити.

Підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник підозрюваного підтримав позицію свого підзахисного, проти задоволення клопотання заперечував, оскільки ризики не доведені, утримання особи з інвалідністю в умовах СИЗО є неможливим, він має постійне місце проживання, та впродовж 7 місяців перебуваючи без запобіжного заходи не переховувався. Тому, просить застосувати відносно підозрюваного домашній арешт.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_6 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; здійснювати незаконний вплив на свідків у даному провадженні. У судовому засіданні було належним чином підтверджено наявність всіх зазначених ризиків.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, встановленим у судовому засіданні.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність інвалідності, постійного місця проживання, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; здійснювати незаконний вплив на свідків у даному провадженні, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки враховуючи вищевикладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленим у судовому засіданні.

Так, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України сексуальне насильство, яке полягає у вчиненні дій сексуального характеру, вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, то суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 30 листопада 2025 року без визначення застави.

Ухвалу направити до СВ ВП № 3 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1