Справа № 720/2288/25
Провадження № 1-кп/720/172/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0002041 від 04 червня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Добротвір Камьянка-Бузького району Львівської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, працюючого водієм ТОВ «ЕММ Юкрейн», одруженого, маючи на утримання одну малолітню дитину, інваліда 2 групи, в силу ст. 88 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, у зв`язку із чим введено обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, діючи умисно, з корисливих мотивів вчинив злочин, пов`язаний із незаконним переправленням осіб через державний кордон України за наступних обставин.

Так, особа на ім`я ОСОБА_6 , в період часу з 06 червня 2025 року до 12 червня 2025 року, підшукав громадянина України ОСОБА_7 , який з метою ухилення від призову за мобілізацією, будучи особою, яка на період дії правового режиму з воєнного стану, виїзд за межі країни забороняється, мав намір виїхати за межі території України поза пунктом пропуску через державний кордон, та повідомив, що за грошову винагороду у розмірі 500 доларів США, може організувати його незаконне переправлення через державний кордон України поза пунктом пропуску до Республіки Румунія.

З метою реалізації свого злочинного плану особа на ім`я ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , заздалегідь надав вказівки ОСОБА_7 , про те що грошові кошти в сумі 500 доларів США, будуть ним сплачуватися двома платежами по 250 доларів США, тобто 250 доларів США ОСОБА_7 має сплатити на вказаний ОСОБА_6 картковий рахунок банку, після чого йому у додаток «WhatsApp», перешлють два піших маршрути, надалі ОСОБА_6 надасть ОСОБА_7 номер телефону особи яка відвезе його з м. Умань Черкаської області до кордону з республікою Румунія, що в Чернівецькій області, тобто ОСОБА_9 ..

В подальшому, 12 червня 2025 року о 11 годині 42 хвилини, згідно попередніх домовленостей ОСОБА_6 надіслав ОСОБА_7 у додаток «WhatsApp» банківський картковий рахунок «А-Банку» № НОМЕР_1 , на який необхідно було сплатити завдаток в еквіваленті 250 доларів США, за маршрут руху. Цього ж дня, о 13 годині 41 хвилина, ОСОБА_7 виконуючи вказівки ОСОБА_6 , в м. Умань Черкаської області по вул. Рафаїла Чорного, 4, через термінал на картковий рахунок «А-Банку» № НОМЕР_1 , сплатив завдаток в сумі 10000 гривень, що еквівалентно 250 доларам США, згідно попередньої домовленості. Після даної оплати ОСОБА_7 о 13 годині 50 хвилин в додаток «WhatsApp», було надіслано два маршрути незаконного перетину державного кордону України до республіки Румунія, що в межах с. Тарасівці Чернівецького району Чернівецької області та надали номер телефону водія, а саме ОСОБА_8 , який мав за другу частину грошової винагороди минаючи та проїжджаючи блок пости провезти ОСОБА_7 з м. Умань Черкаської області до місця його пішого шляху в напрямку державного кордону України з республікою Румунія, з метою його незаконного перетину, що в межах с. Тарасівці Чернівецького району Чернівецької області.

В той же день о 22 годині 50 хвилин ОСОБА_7 виконуючи вказівки ОСОБА_6 зателефонував до ОСОБА_8 , який в свою чергу сказав, що за грошову винагороду в сумі 19000 гривень як другу частину обумовлених з ОСОБА_6 домовленостей, на автомобілі перевезе ОСОБА_7 з м. Умань до с. Тарасівці Чернівецького району Чернівецької області, згідно надісланого маршруту.

13 червня 2025 року ОСОБА_8 через додаток «WhatsApp» надіслав ОСОБА_7 номер власної банківської картки «Приват Банк» № НОМЕР_2 та повідомив що ОСОБА_7 на дану картку надіслав йому грошові кошти в сумі 9000 грн., в якості додаткової частини оплати за перевезення з м. Умань. Після цього о 19 годині 52 хвилини, через термінал по вул. Гайдамацька, 4, м. Умань, ОСОБА_7 надіслав ОСОБА_8 грошові кошти на загальну суму 9000 гривень, про що повідомив останнього. ОСОБА_8 отримавши кошти повідомив ОСОБА_7 очікувати його приїзду близько 23 години 00 хвилин.

В подальшому 13 червня 2025 року близько 23 години 10 хвилин ОСОБА_8 на автомобілі марки «Hyundai Tucson» державний номерний знак НОМЕР_3 приїхав в м. Умань, де забрав ОСОБА_7 та сказав з ним повністю розрахуватися, у зв`язку із чим ОСОБА_7 в свою чергу, передав ОСОБА_5 заздалегідь обумовлені грошові кошти в сумі 19000 гривень. Після цього ОСОБА_8 на вказаному автомобілі почав рух в напрямку Чернівецької області до місця початку пішого маршруту незаконного перетину державного кордону України до республіки Румунія.

14 червня 2025 року о 06 годині ранку ОСОБА_8 на автомобілі «Hyundai Tucson» державний номерний знак НОМЕР_4 , довіз ОСОБА_7 до місця початку пішого маршруту, що біля кладовища в с. Тарасівці Чернівецького району Чернівецької області де і був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України, тобто організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав повністю і показав, що в травні 2025 року він через інших знайомих познайомився з хлопцем на ім`я ОСОБА_6 , якого в подальшому за грошову винагороду довіз в с. Тарасівці Чернівецької області та залишив біля кладовища, так як він мав в тому населеному пункті незаконно переправитися через державний кордон України до Румунії. В червні 2025 року до нього зателефонував ОСОБА_6 та сказав, що в нього є знайомий, який теж бажає незаконно перетнути кордон по тому ж маршруту і за це він дасть його грошову винагороду. Вони обумовили суму винагороди, а саме гроші за пальне та 19000 гривень за перевозку з м. Умань до с. Тарасівці Чернівецького району. В подальшому ОСОБА_6 скинув його номер тому хлопцю, який бажав незаконно виїхати за кордон. Далі вони здзвонилися через додаток «WhatsApp», він все йому роз`яснив і повідомив вартість послуг. Після цього, 13 червня 2025 року близько 23 години 00 хвилин, він на автомобілі своєї дружини марки «Hyundai Tucson» державний номерний знак НОМЕР_3 , виїхав з м. Олександрії та приїхав в м. Умань, звідки забрав ОСОБА_7 , який передав йому заздалегідь обумовлені грошові кошти в сумі 19000 гривень. Після цього він на вказаному автомобілі відвіз ОСОБА_7 з місця початку пішого маршруту незаконного перетину державного кордону України до республіки Румунія, а саме біля до кладовища в с. Тарасівці Чернівецького району, де був затриманий працівниками правоохоронних органів. Злочин вчинив із-за фінансової потреби у коштах на лікування від поранень отриманих на війні. У вчиненому щиро розкаявся.

Враховуючи, що обвинувачений свою вину визнав повністю, суд з урахуванням думки учасників судового розгляду в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України вважає недоцільним дослідження інших доказів про вищевказані обставини справи, оскільки такі обставини ніким не оспорюються.

Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що вина обвинуваченого у організації незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, повністю доказана та його дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ст. 332 ч. 3 КК України.

При вирішенні питання про призначення покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений позитивно характеризується по місцю проживання, працевлаштований, одружений та має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 26 січня 2024 року.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого зазначені у обвинувальному акті активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та його щире каяття, яке виразилось у тому, що він повністю визнав свою вину та жалкує про скоєння ним злочину, засуджує свою протиправну поведінку та в процесі судового розгляду справи давав правдиві показання, які посприяли органам правосуддя встановити істину по справі.

Слід зазначити, що передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17, провадження № 51-329км18.

За змістом ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати таким, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам треба мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З копії військового квитка ОСОБА_5 серії НОМЕР_5 від 12 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_5 12 серпня 2014 року був призваний у Збройних сил України на військову, та був звільнений (демобілізований) із лав Збройних сил України в запас за п.п. «о» п. 275 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

З досліджених в судовому засіданні медичних документів ОСОБА_5 вбачається, що під час захисту ним незалежності та територіальної цілісності України від збройної агресії з боку російської федерації, він отримав чисельні важкі поранення, в тому числі вибухове поранення правої нижньої кінцівки з відсутністю правої п`яткової кістки, інше, що призвело до реампутації правої гомілки, внаслідок чого постановою ВЛК від 22 серпня 2024 року був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Також, обвинувачений під час захисту ним незалежності та територіальної цілісності України від збройної агресії з боку російської федерації отримав чисельні державні нагороди.

За вказаних обставин, в порядку ч. 2 ст. 66 КК України суд визнає дані обставини такими, що пом`якшують його покарання, оскільки він в період воєнного часу захищав незалежність та територіальну цілісність України від збройної агресії з боку російської федерації, отримавши при цьому важкі поранення.

Крім того, суд також визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого добровільне перерахування ним коштів в сумі 20000 гривень на допомогу Української Армії, що в умовах воєнного стану має значення з метою зміцнення Збройних Сил України.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Щодо характеристики особи обвинуваченого, то відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 1214 від 27 серпня 2025 року обвинувачений на даний час ознак хронічного психічного захворювання не виявляє, може віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними. На період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, обвинувачений ознак хронічного психічного захворювання також не виявляв, міг віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними, а тому у застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує.

З системного аналізу кримінального закону випливає, що більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише в разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Слід зазначити, що призначене судом покарання має відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливати з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Враховуючи ступень тяжкості вчиненого умисного тяжкого злочину та обставини його скоєння, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 міру покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

З огляду на те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений не уникав, ураховуючи другорядну роль кари як мети покарання, поведінку обвинуваченого за період кримінального провадження, зважаючи на наявність у обвинуваченого пом`якшуючих покарання обставин у виді щирого каяття та активного сприяння у розкритті злочину, добровільне перерахування ним коштів на допомогу Української Армії, що в умовах воєнного стану, прийняття участі у захисті незалежності та територіальної цілісності України від збройної агресії з боку російської федерації та отримання при цьому важкого поранення, яке потягнуто за собою реампутацію правової гомілки, суд визнає дані обставини винятковими, які істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину та вважає, що мінімальна міра покарання за ч. 3 ст. 332 КК України не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, у зв`язку із чим, приходить до висновку про доцільність призначення йому покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції даної статті.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений є особою молодого віку, повністю визнав свою вину та у вчиненому розкаявся, працевлаштований, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, під час захисту незалежності та територіальної цілісності України від збройної агресії з боку російської федерації отримав важке поранення, внаслідок чого є інвалідом 2 групи, має чисельні державні нагороди, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, у зв`язку із чим вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Стосовно передбаченого санкцією ч. 3 ст. 332 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ККС ВС у справі 295/5493/22 від 04 квітня 2023 року, такий вид покарання як позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю може застосовуватися як до осіб, які вже обіймають певні посади або здійснюють відповідну діяльність, так і до осіб, які такі посади можуть обійняти в майбутньому, або ж у майбутньому можуть здійснювати відповідну діяльність.

Тому, суд приходить до висновку про необхідність позбавити обвинуваченого права займатися діяльністю, пов`язаної із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян через державний кордон України.

Згідно ч. 2 ст. 69 КК України на вищенаведених підстав, передбачених у частині першій ст. 69 КК України, суд вважає на необхідне не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді конфіскації майна, що передбачене як обов`язкове в санкції ч. 3 ст. 332 КК України

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому необхідно зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період його, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України. Судові витрати відсутні.

Слід зазначити, що вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.ст. 69, 58 КК України у виді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави 20 відсотків.

Одночасно, зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 17 травня 2023 року по 15 серпня 2023 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців (згідно ч.1 ст. 72 КК України).

В подальшому, постановою ВЛК від 22 серпня 2024 року ОСОБА_5 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно ч. 3 ст. 84 КК України військовослужбовці, засуджені до службового обмеження, в разі визнання їх непридатними до військової служби за станом здоров`я звільняються від покарання.

Порядок звільнення таких осіб від покарання, передбачений ст. 47 КВК України. Так, за змістом частини п`ятої даної статті засуджені, які відбувають покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців і визнані військово-лікарською комісією непридатними за станом здоров`я до військової служби із зняттям з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, звільняються судом від покарання за поданням командира військової частини і висновком військово-лікарської комісії.

Тим самим, у разі визнання військово-лікарською комісією непридатним за станом здоров`я до військової служби із зняттям з військового обліку засуджену особу, командир військової часини зобов`язаний звернутися до суду з поданням про звільнення такої особи від покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців.

Матеріали провадження не містять інформації про звільнення ОСОБА_5 від покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців, в той же час зважаючи на те, що він постановою ВЛК від 22 серпня 2024 року був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, він мав бути звільненим від покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців, а той факт, що командир не звернувся із відповідним поданням слід трактувати на його користь (ст. 62 Конституції України), а тому на час вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення в даному провадженні 14 червня 2025 року, він вважався таким, що не має судимості (ч. 3 ст. 88 КК України).

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 ч. 3 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права протягом 2 (двох) років займатися діяльністю, пов`язаної із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян через державний кордон України, без конфіскації майна.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 відрахувати з дня проголошення вироку, тобто з 27 жовтня 2025 року, зарахувавши в строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення з 14 червня 2025 року по 16 червня 2025 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Після набрання вироком законної сили, речові докази кримінального провадження:

- грошові кошти - 19 купюр номіналом 1000 гривень серії та номера ГН 5968753, ГП 6504704, АВ 0170139, АМ 0098514, АС 7291227, АП 6169256, АН 6836548, АУ 6822039, АА 2424032, АВ 2725575, ЗЛ 7009017, ГН 1577752, БН 3350722, ВС 7822028, ВТ 9065160, ГР 2931477, ГК 8614453, БН 5913531, ГП 5489881, які знаходяться на зберіганні в АТ «Укрексімбанк», повернути власнику ОСОБА_7 , знявши з них арешт накладений ухвалою слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 17 червня 2025 року;

- автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого відповідно до реєстраційної картки є ОСОБА_10 та перебуває у неї на зберігання, вважати повернутим власнику, знявши з нього арешт накладений ухвалою слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 17 червня 2025 року;

- 300 (триста) гривень та дві банківські карти «ПриватБанк» № НОМЕР_2 та «Укрсиббанк» № НОМЕР_6 , які знаходяться на зберіганні у ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили, вважати повернутими власнику, знявши з них арешт накладений ухвалою слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 17 червня 2025 року;

- мобільний телефон «ОРРО» імеі1 НОМЕР_7 ; імеі2 НОМЕР_8 зі стартовим пакетом НОМЕР_9 та мобільний телефон «Айфон 16» (Китайського виробництва) імеі1- НОМЕР_10 , імеі2 НОМЕР_11 зі стартовим пакетом НОМЕР_12 , які зберігається в камері схову СУ ГУНП в Чернівецькій області, після набрання вироком законної сили, повернути власнику.

На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через райсуд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1