У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у судовому засіданні в м. Ужгород клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, із середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, у кримінальному провадженні №0000051, відомості про яке 18.01.2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000051 від 18.01.2025 року, про обвинувачення ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3, 4 ст.190 КК України, ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3, 4 ст.190, ч. 1 ст. 209 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 . В обґрунтування зазначеного клопотання прокурор посилається на те, що реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 на прохання ОСОБА_6 погодився надати у користування свої банківські рахунки, з метою подальшого переказу на них коштів від потерпілих осіб, які здобутті шахрайським шляхом. Так, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи мету особистого збагачення, створила у месенджері «Телеграм» обліковий запис з іменем « ОСОБА_10 » та псевдонімом « ОСОБА_11 ». Обміркувавши план злочинних дій, знайшла оголошення потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про потребу у купівлі комплектуючих деталей для дронів, та повідомила, що ніби то має у наявності їх.

Потерпілий ОСОБА_12 , будучи введеним в оману, не здогадуючись про протиправні наміри ОСОБА_6 , вважаючи та будучи впевненим, що здійснює купівлю комплектуючих деталей для дронів, зокрема, камери FPV тепловізійні «Caddx IRC-384CA» в кількості 20 штук, вартість за одну одиницю якої становить 17 250 гривень, домовився про купівлю вказаного товару. В подальшому 07 березня 2025 року о 16 годині 45 хвилин потерпілий ОСОБА_12 , отримав в листуванні фішингове посилання «ІНФОРМАЦІЯ_6», перейшовши за яким о 17 годині 00 хвилин він ввів інформацію про відділення пошти для отримання товару, дані свого рахунку АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_1 , з якого хотів здійснити оплату, та вказав суму 345 000 грн., яка була вказана у «рахунку-фактурі» як ціна за замовлені комплектуючі. Того ж дня о 17 годині 35 хвилин він помітив списання коштів з вказаного рахунку в розмірі 345 000 гривень на банківський рахунок АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 , відкритий на фізичну особу підприємця ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_3 , що не здалось йому дивним, так як він зробив замовлення на вказану суму.

Після надходження коштів на рахунок, ОСОБА_13 та ОСОБА_4 здійснили ряд переказів з метою унеможливлення відслідкування руху коштів та їх подальшого обготівковування на належні ОСОБА_4 карткові рахунки АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 . Отриманими коштами ОСОБА_13 та ОСОБА_4 розпорядились на власний розсуд, не маючи наміру пересилати вказаний вище товар, та своїми протиправними діями завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріального збитку на загальну суму 345 000 (триста сорок п`ять тисяч) гривень.

За таких обставин ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому.

Крім цього, продовжуючи свої злочинні дії, діючи повторно, ОСОБА_13 за попередньою змовою із ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 18.03.2025, ОСОБА_14 у месенджері «Телеграм» створила обліковий запис з іменем « ОСОБА_15 » та де в подальшому знайшла оголошення, яке опублікував ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про потребу купівлі комплектуючих деталей для дронів, та відгукнулась про їх наявність.

Потерпілий ОСОБА_16 , будучи введеним в оману, не здогадуючись про протиправні наміри ОСОБА_6 , вважаючи та будучи впевненим, що здійснює купівлю відеопередавач «Rush Max Solo 2,5 W» в загальній кількості 20 штук, вартість за одну одиницю якої становить 1 900 гривень, камер FPV «Skyzone Skycam2 SuperWDR 1200TVL (CAM1)» в загальній кількості 5 штук, вартість за одну одиницю якої становить 600 гривень, відеопередавач (VTX) «Skyzone TX2501CNC 2.5 W 5.8GHz 56CH L,X Band (TX2501CNC)», в загальній кількості 20 штук, вартість за одну одиницю якої становить 2 200 гривень, та камер «Caddx Ratel 2 V2 FPV Camera Ratel2 2.1mm Lens 16:9/4:3 NTSC/PAL Switchable 19*19mm», в загальній кількості 4 штуки, вартість за одну одиницю якої становить 690 гривень, домовився про купівлю товару. В подальшому 18 березня 2025 року о 16 годині 45 хвилин потерпілий ОСОБА_16 отримав в листуванні фішингове посилання «ІНФОРМАЦІЯ_6», перейшовши за яким, о 17 годині 01 хвилин він ввів інформацію про відділення пошти для отримання товару, дані свого рахунку АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_9 , з якого хотів здійснити оплату, та вказав суму 87 760 гривень, яка була вказана у «рахунку-фактурі» як ціна за замовлені комплектуючі. Того ж дня о 17 годині 06 хвилин він помітив списання коштів з вказаного рахунку в розмірі 87 760 гривень на банківський рахунок АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 , відкритий на фізичну особу підприємця ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_3 , що не здалось йому дивним так як він зробив замовлення на вказану суму.

Після надходження коштів на рахунок, ОСОБА_13 та ОСОБА_4 здійснили ряд переказів з метою унеможливлення відслідкування руху коштів та їх подальшого обготівковування на належні ОСОБА_4 карткові рахунки АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 . Отриманими коштами ОСОБА_13 та ОСОБА_4 розпорядились на власний розсуд, не маючи наміру пересилати вказаний вище товар потерпілій, та своїми протиправними діями завдали потерпілому ОСОБА_16 матеріального збитку на загальну суму 87 760 (вiсiмдесят сiм тисяч сiмсот шiстдесят) гривень.

За таких обставин ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Не зупинившись на викладеному, продовжуючи свої злочинні дії, діючи повторно, ОСОБА_13 за попередньою змовою із ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.03.2025, у месенджері «Телеграм» через обліковий запис з іменем « ОСОБА_15 » знайшла оголошення, яке опублікував представник ТОВ «Центр дослідження безпілотних систем (ЦДБС)», про потребу купівлі комплектуючих деталей для дронів, та відгукнулась про їх наявність.

Представник ТОВ «ЦДБС» будучи введеним в оману, не здогадуючись про протиправні наміри ОСОБА_6 , вважаючи та будучи впевненим, що здійснює купівлю мікрочіпів «Radio master XR4 Gemini Xrossband Dual-Band 915M/2.4G», в загальній кількості 150 штуки, вартість за одну одиницю якої становить 900 гривень, домовився про купівлю товару. В подальшому 24.03.2025 о 14 години 00 хвилин бухгалтерією ТОВ «ЦДБС», в якості оплати за неіснуючі товари, зі свого рахунку № НОМЕР_10 , який відкрито в АТ «Ощадбанк», здійснено переказ коштів в сумі 135 000 гривень на банківський рахунок, наданий в ході листування, а саме АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 , відкритий на фізичну особу підприємця ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_3 , банківськими рахунками якого ОСОБА_13 користується на постійній основі. Після надходження коштів на рахунок, ОСОБА_13 та ОСОБА_4 здійснили ряд переказів з метою унеможливлення відслідкування руху коштів та їх подальшого обготівковування на належні ОСОБА_4 карткові рахунки АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 .

Отриманими коштами ОСОБА_13 та ОСОБА_4 розпорядились на власний розсуд, не маючи наміру пересилати вказаний вище товар, та своїми протиправними діями завдали ТОВ «ЦДБС» матеріального збитку на загальну суму 135 000 (сто тридцять п`ять тисяч) гривень.

За таких обставин ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Не зупинившись на викладеному, продовжуючи свої злочинні дії, діючи повторно, ОСОБА_13 та ОСОБА_4 попередньо узгодили із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про надання у користування свої банківські рахунки, з метою подальшого переказу на них коштів від потерпілих осіб, які здобутті шахрайським шляхом. Так, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи мету особистого збагачення, створила у месенджері «Телеграм» обліковий запис з іменем « ОСОБА_17 » та псевдонімом « ОСОБА_18 ». Обміркувавши план злочинних дій, знайшла оголошення, яке опублікував представник ТОВ «ЮАСКАЙЛАЙН», про потребу купівлі комплектуючих деталей для дронів, та відгукнулась про їх наявність.

Представник ТОВ «ЮАСКАЙЛАЙН», будучи введеним в оману, не здогадуючись про протиправні наміри ОСОБА_6 , вважаючи та будучи впевненим, що здійснює купівлю польотних контролерів «SpeedeBee F405», в загальній кількості 133 штуки, вартість за одну одиницю якої становить 2 800 гривень, домовився про купівлю товару. В подальшому 02.04.2025 бухгалтерією ТОВ «ЮАСКАЙЛАЙН», в якості оплати за неіснуючі товари, зі свого карткового рахунку АТ «Акцент банк» № НОМЕР_11 , здійснено переказ грошових коштів в сумі 316 400 гривень на банківський рахунок наданий в ході листування, а саме АТ «Універсал банк» № НОМЕР_12 , відкритий на фізичну особу підприємця ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_13 , банківськими рахунками якого ОСОБА_13 користується на постійній основі. Після надходження коштів на рахунок, ОСОБА_13 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 здійснили ряд переказів з метою унеможливлення відслідкування руху коштів та їх подальшого обготівковування на належні ОСОБА_5 карткові рахунки АТ «Універсал банк» № НОМЕР_14 , № НОМЕР_15 , та належні ОСОБА_4 карткові рахунки АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_4 , ПАТ «МТБ Банк» № НОМЕР_4 , № НОМЕР_16 .

Отриманими коштами ОСОБА_13 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розпорядились на власний розсуд, не маючи наміру пересилати вказаний вище товар, та своїми протиправними діями завдали ТОВ «ЮАСКАЙЛАЙН» матеріального збитку на загальну суму 316 400 (триста шістнадцять тисяч чотириста) гривень.

За таких обставин ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому.

Окрім цього, з`ясовано, що ОСОБА_4 , всупереч положенням Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», у невстановленому досудовим розслідуванням точному місці, але в межах Ужгородського р-ну та м. Ужгорода, за вказаних вище обставин, а саме вчиняючи шахрайські дій шляхом обману та зловживаючи довірою, спільно із ОСОБА_19 та ОСОБА_5 , заволоділи належними ТОВ «ЮАСКАЙЛАЙН» грошовими коштами у сумі 316 400 гривень. В подальшому ОСОБА_4 , реалізуючи кримінально-протиправний умисел на легалізацію майна, одержаного злочинним шляхом, 02.04.2025 року о 17 годині 15 хвилин, перебуваючи в магазині ТОВ «Комфі Трейд» за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Легоцького, буд. 19А, здійснив купівлю мобільного телефону марки «Apple» моделі «iPhone 13 128 Gb» вартістю 22 499 гривень з карткового рахунку № НОМЕР_4 , який відкрито в АТ КБ «Приватбанк» та належить ОСОБА_4 , завідомо будучи обізнаним, що грошові кошти були отримані шахрайським шляхом від ТОВ «ЮАСКАЙЛАЙН» під приводом продажу комплектуючих для дронів, які були надіслані на рахунок АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_12 та з якого в подальшому були переказані трьома транзакціями на вказану картку № НОМЕР_4 , тобто вчинив правочин з майном, знаючи, що таке майно отримано злочинним шляхом на підставі обману та зловживаючи довірою.

У такий спосіб ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України, тобто у набутті, володінні, використанні, розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, зміна форми (перетворення) такого майна, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо, повністю одержано злочинним шляхом.

Обвинуваченим є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ужгород, Закарпатської області, громадянин України, тимчасово не працюючий, із середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимий

12.08.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.09.2025 включно. Наразі 25.09.2025 до суду скеровано обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні і закінчити судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали суду не представляється можливим.

ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК, ч. 1 ст. 209 КК України, які відноситься до категорії тяжких і за який йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Беручи до уваги вищевикладене, та враховуючи те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, існують і на даний час, а тому виникла обґрунтована необхідність у зверненні до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 . Злочини, які інкримінуються ОСОБА_4 , є тяжкими і передбачають призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до восьми років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Завдана матеріальна шкода потерпілим, яка встановлена у кримінальному провадженні на даний час в загальному складає 1 104 960 грн. та в разі доведення вини осіб, останні зобов`язані будуть її відшкодувати в повному обсязі. Вищевказані обставини дають підстави вважати, що він, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення не тяжких кримінальних правопорушень, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду протягом тривалого часу, а саме, перебуваючи на волі, матиме можливість покинути територію України на пропускних пунктах та поза їх межами, в тому числі перебувати за її межами тривалий час, що негативно вплине на хід досудового розслідування та судовий розгляд даного кримінального провадження. У вказаному кримінальному провадженні є необхідність у допиті осіб в якості свідків із обставин, що мають значення для кримінального провадження, які відомі підозрюваному, у тому числі тих, які ще не допитані з об`єктивних причин, та будуть допитані у ході подальшого досудового розслідування; у допиті потерпілих щодо обставин протиправного заволодіння її майном. Оцінюючи можливість впливу на свідків, слід виходити із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом. Також підозрювана може впливати у даному кримінальному провадженні та вчиняти тиск на потерпілих, номери засобів зв`язку яких відомі підозрюваній, виходячи зі способу вчинення правопорушень, з метою надання ними неправдивих показань або відмови від надання таких з метою зміни ними наданих показів. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони підозрюваної на свідків, потерпілих, їх родичів, в тому числі із застосуванням психологічного та фізичного насильства або ж шляхом підкупу з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, приховування їх від органів досудового розслідування та суду, що утруднить встановлення дійсних обставин справи. З огляду на вищевикладене, зазначене обумовлює необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику. Перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні неправдиві показання, чи штучно створити докази, в тому числі в електронному вигляді, які б підвереджували невинуватість у вчиненні інкримінованих злочинів. Перебуваючи на волі, ОСОБА_4 , володіючи спеціальними знаннями щодо організації роботи так званих шахрайських методів заволодіння грошовими коштами осіб, пошуку та придбання баз даних потенційних потерпілих, може вдатися до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки може відшукати інших осіб, грошовими коштами яких заволодіє шахрайським шляхом, що вже робив раніше, з метою конспірації залучити співучасників злочину.

На підставі наведеного, прокурор просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого за ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, тимчасово не працюючого, із середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 діб із правом внесення застави.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні, зауваживши на наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Представник обвинуваченої захисник ОСОБА_20 у судовому засідання просив застосувати цілодобовий домашній арешт, а у разі задоволення клопотання прокурора визначити мінімальний розмір застави, який передбачений нормами КПК.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію захисника, або просив застосувати домашній арешт, оскільки, перебуває у СІЗО, не може продовжити військову службу.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши учасників судового провадження з цього приводу та вивчивши наявні матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2025 року клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задоволено. Продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 , обов`язків в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) грн. до двох місяців, а саме до 22 листопада 2025 року, включно. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2025 року клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задоволено. Продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до двох місяців, а саме до 18 січня 2026 року, з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 , обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень.

Статтею 29 Конституції України регламентовано, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України). Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу судом встановлено, що стороною обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст.190 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років, ч. 3 ст.190 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжкого злочину, яке згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді штрафом від чотирьох тисяч до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, ч. 4 ст.190 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, ч. 1 ст. 209 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді караються позбавленням волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та з конфіскацією майна.

За приписами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно положень ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Запобіжні заходи застосовуються за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії викладені вище.

Також, суд керується положеннями ч. 1 ст. 178 КПК України, відповідно до яких при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Право на свободу і особисту недоторканість не є абсолютним і може бути обмежено на підставах і в порядку, визначених законом. Обмеження конституційного права на свободу має переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним і обґрунтованим. Воно має забезпечити можливість оптимального досягнення легітимної мети.

Аналізуючи доцільність подальшого застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3,4 ст. 190, ч.1 ст. 209 КК України, тяжкість покарання, що загрожує разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Отже, суд приймає до уваги тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що підвищує ризик зникнення обвинуваченого від правосуддя.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою,у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Оцінюючи наявність ризиків у кримінальному провадженні, суд виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд вважає, що передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які враховувалися при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні на даний час не відпали і продовжують існувати. Оцінюючи ризик переховування обвинуваченого від суду з позиції практики Європейського суду з прав людини, суд зазначає, що даний ризик залишається актуальним, виходячи з тяжкості злочинів, у вчиненні якого він обвинувачується та суворості покарання, що загрожує у разі визнання його винним, що оцінені в сукупності з даними про особу ОСОБА_4 . Беручи до увагу матеріальну шкоду, яка завдана потерпілим та яка встановлена у кримінальному провадженні на даний час в загальному складає 1 104 960 грн., та в разі доведення вини, обвинувачені зобов`язані будуть її відшкодувати в повному обсязі. Відтак, на думку суду, є велика вірогідність того, що під важкістю відповідальності, обвинувачений може переховуватися від суду. Разом з тим, оцінюючи ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що їх показання мають істотне значення для провадження, які під тиском обвинуваченого можуть змінити показання, враховуючи той факт, що свідки у даному провадженні не є допитанами, а тому даний ризик також не відпав. Разом з тим, суд бере до уваги те, що судове провадження перебуває на стадії судового розгляду, оцінка доказам судом не надана та не допитано свідків. Вказані обставини, на думку суду, переконливо свідчать, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, яких ще не було допитано у судовому засіданні, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти спробам вчинити вказані дії.

Таким чином, оскільки розгляд обвинувального акту продовжується, з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, існуючих соціальних зв`язків, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не дасть змогу дослідити всі обставини кримінального правопорушення у встановлені законом строки, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає до задоволення та запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити.

Згідно з ухвалою суду від 25.09.2025 року обвинуваченому одночасно визначено заставу, достатню для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України, а саме 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд вважає, що у даному випадку запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави з огляду на тяжкість злочинів, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , його високого ступеня суспільної небезпеки, а також особи обвинуваченого, не вступає в суперечність із правилами, передбаченими ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покликана забезпечити явку обвинуваченої особи у судове засідання, а тому, розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу обвинуваченого, належну йому власність, його майновий і сімейний стан, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника зазначених висновків суду не спростовують, а матеріали провадження не містять переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, такі не були надані сторонами під час судового розгляду.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розмір застави повинен оцінюватись в першу чергу з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь вірогідності того, що перспектива втрати застави або вжиття заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (рішення у справах «Гафа проти Мальти», «Мангурас проти Іспанії», «Ноймайстер проти Австрії»).

Крім того, у практиці ЄСПЛ відображено критерій визначення судом належного розміру застави. Так, Суд вказує на те, що той факт, що затриманий залишається під вартою після прийняття рішення про можливість звільнення під заставу, свідчить про те, що національні суди не виявили необхідної ретельності при встановленні належного розміру застави (рішення у справах «Гафа проти Мальти», «Колакович проти Мальти»).

Враховуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, керуючись правилами ч.5 ст.182 КПК України, ст.183 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, суд знаходить правові підстави для зміни шляхом зменшення обвинуваченому ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, визначеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.08.2025 року, в подальшому зменшеному до 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень, на 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 166 400 гривень, суд вважає, що така сума, з однієї сторони, надає реальну можливість обвинуваченому (або іншій особі - заставодавцю) внести заставу, а з другої сторони, є достатньою гарантією виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 197, 201, 314-316, 369, 372, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до двох місяців, а саме до 10 березня 2026 року, включно, з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 , обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 166400 (сто шістдесят шість тисяч чотириста) гривень.

У разі внесення застави на ОСОБА_4 , у відповідності до ч. 5 ст.194 КПК України, покласти наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого чи прокурора за кожним їх викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- повідомляти слідчого та прокурора про зміну свого місця проживання та місця роботи (служби);

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Ухвала у частині обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити Державній установі «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)».

Ухвала суду в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 19 січня 2026 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1