ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року

м. Київ

справа № 464/2208/24

провадження № 51-4401км25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000117, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

За вироком Сихівського районного суду м. Львова від 09 липня 2025 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 3 тис. неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 тис. грн.

Постановлено речові докази у цьому кримінальному проваджені,а саме:

- мобільний телефон марки "Xiaomi Mi A3", переданий на зберігання в камеру схову речових доказів ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області, - повернути ОСОБА_6 ;

- спецпакет МВС Експертна Служба № 0868750, переданий на зберігання в камеру схову речових доказів ВП № 2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, - знищити.

Скасовано арешт на майно, накладений за ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 29 березня 2024 року.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він, 24 березня 2024 року приблизно о 19:00, перебуваючи на вул. Чукаріна, 20/121 у м. Львові, використовуючи програмне забезпечення для смартфонів - систему обміну миттєвими повідомленнями «Telegram», встановлене на мобільному телефоні марки «Xiaomi» моделі Mi A3, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , що використовувався ним, діючи умисно, незаконно, через текстові повідомлення, придбав (замовив) в телеграм каналі «Mashroom Shop» особливо небезпечну психотропну речовину у великих розмірах, а саме плодове тіло грибів, що містить псилоцин, за яку здійснив оплату, з метою власного вживання.

Надалі ОСОБА_6 27 березня 2024 року приблизно об 11:00, реалізуючи злочинний умисел, порушуючи вимоги чинного законодавства України, яке регулює обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, в поштоматі № 46978 ТОВ «Нова Пошта» на вул. Чукаріна, 14 у м. Львові отримав поштове відправлення ТТН 1430, від не встановлених досудовим розслідуванням осіб, попередньо придбану через телеграм-канал «Mashroom Shop» особливо небезпечну психотропну речовину у великих розмірах, а саме плодове тіло грибів, що містить псилоцин та незаконно зберігав при собі без мети збуту до затримання цього ж дня. Працівники Національної поліції України виявили в нього та в подальшому в ході огляду місця події вилучили зазначену особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, загальною масою 10,04 г, що є великим розміром.

Вказаний вирок прокурор оскаржив в апеляційному порядку в частині вирішення питання про долю речового доказу, зокрема мобільного телефону марки "Xiaomi Mi A3", і безпідставного незастосування судом спеціальної конфіскації до знаряддя вчинення злочину.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року вирок районного суду залишено без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду в частині вирішення питання про долю речових доказів у зв`язку з істотним порушенням судами вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції .

На обґрунтування своїх доводів стверджує, що апеляційний суд належним чином не дотримався приписів статей 96-1, 96-2, КК України та 98, 100 КПК України, при цьому, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне незастосування судом першої інстанції спеціальної конфіскації до знаряддя злочину - мобільного телефону, погодився із рішенням районного суду про повернення телефону ОСОБА_6 . Водночас, на думку прокурора, цей суд помилково зазначив, що телефон не може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 309 КК України, адже диспозиція цього злочинного посягання не забороняє користуватися мобільним телефоном.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор підтримав подану касаційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновків, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження в касаційному суді

Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 КК України та призначене йому покарання в касаційній скарзі не оспорюються.

Мотиви Суду

Щодо доводів прокурора про те, що суд апеляційної інстанції, порушуючи вимоги ст. 419 КПК України, не надав обґрунтованих і мотивованих відповідей на доводи сторони обвинувачення про безпідставне незастосування спеціальної конфіскації знаряддя вчинення кримінального правопорушення судом першої інстанції, то колегія суддів уважає їх слушними з огляду на таке.

За результатами перегляду справи в порядку апеляційної процедури, апеляційний суд погодився з рішенням районного суду щодо вирішення долі речового доказу - мобільного телефону, який суд першої інстанції повернув ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи таку позицію, апеляційний суд зауважив, що телефон не може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 309 КК України та не підпадає під ознаки, зазначені в п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, оскільки об`єктивна сторона злочинного посягання зводиться до придбання, зберігання психотропних речовин, а не до користування мобільним телефоном.

Однак колегія суддів із цими висновками апеляційного суду погодитися не може та вважає їх передчасними з огляду на таке.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Тобто у своєму рішенні апеляційний суд повинен проаналізувати доводи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на них вичерпну відповідь, переконливо аргументувавши свою позицію. Формальний апеляційний перегляд є несумісним із закріпленими у статтях 2, 7 КПК України завданнями та загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю) (п. 1).

Згідно з ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад 3 тис. неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само ряду кримінальних правопорушень, передбачених у цій статті.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України визначено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

З установлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 використав свій мобільний телефон для незаконного придбання психотропної речовини, який був визнаний речовим доказом.

На думку колегії суддів, є передчасним висновки апеляційного суду про те, що телефон не підлягає спеціальній конфіскації, оскільки диспозиція кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 309 КК України не забороняє користуватися мобільним телефоном.

Так, знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення характеризуються як речі матеріального світу, що були використані для вчинення кримінального правопорушення.

При цьому знаряддя вчинення злочину безпосередньо використовується для завдання шкоди об`єктові кримінально-правового регулювання, а також для виконання об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, а засоби - для полегшення чи прискорення його вчинення або (та) для створення умов його вчинення.

За встановлених судами обставин, ОСОБА_6 використав мобільний телефон "Xiaomi Mi A3" як засіб для вчинення кримінального правопорушення, а саме через встановлене на пристрої програмне забезпечення замовив на телеграм каналі особливо небезпечну психотропну речовину, яку згодом отримав і незаконно зберігав.

Таким чином, апеляційний суд, обґрунтовуючи свої висновки про неможливість застосування спеціальної конфіскації до телефону з причин, що той не може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, повною мірою не проаналізував положень ст. 96-2 КК України, ст. 100 КПК України щодо знарядь і засобів вчинення кримінального правопорушення.

Отже, на переконання колегії суддів, апеляційний суд дійшов передчасних висновків про неможливість застосування спеціальної конфіскації, оскільки такі не можна вважати повними, обґрунтованими та достатньо мотивованими.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами прокурора та вважає, що в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції належним чином не мотивував свого рішення (ст. 419 КПК України), чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно врахувати наведене, взяти до уваги точний зміст положень статей 96-1, 96-2 КК України, 98, 100 КПК України, практику Верховного Суду та, використовуючи всі процесуальні можливості, постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Тож касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Постанова остаточна й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3