Справа № 161/268/26
Провадження № 1-кп/161/529/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 15 січня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002721 від 04.11.2025, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, працює мулярем у ТзОВ «Волинь зернопродукт», одружений, несудимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 04 листопада 2025 року близько 00 год. 20 хв. (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим), перебуваючи у палаті №4, що у приміщенні КП «Волинський медичний центр терапії залежностей», розташованого за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Карбишева, 2, діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ХI від 24.02.2022, строк дії якого неодноразово подовжений в передбаченому законом порядку та який діяв на час вчинення кримінального правопорушення, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав із кишені одягу, що лежав на бильці ліжка потерпілого ОСОБА_5 , грошові кошти на суму 4364 гривень, чим спричинив останньому майнової шкоди у вищевказаному розмірі.

Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_3 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно таємно викрав грошові кошти, не оспорюючи їх суму. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд його суворо не карати та не позбавляти волі.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими в умовах воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, оскільки така обставина зазначена в обвинувальному акті.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість, працює, одружений, відомості про негативну характеристику відсутні, не перебуває на обліку у нарколога, перебував на стаціонарному лікуванні з 2019 року, з 02.11.2025 по даний час перебуває на стаціонарному лікуванні.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №363 від 22.12.2025 встановлено, що на час вчинення інкримінованих йому протиправних дій ОСОБА_3 не виявляв ознак хронічного психічного захворювання, недоумства чи тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, страждав на постделіріозну астенію внаслідок зловживання алкоголем, міг усвідомлювати значення своїй дій і керувати ними. В даний час ОСОБА_3 страждає на алкогольну залежність в стані утримання від вживання, може усвідомлювати значення своїй дій і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, тобто ОСОБА_3 є осудним.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк. З огляду на наявність обтяжуючої обставини, підстав для застосування положень ст.69 КК України немає.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, враховуючи позицію сторони обвинувачення, конкретні обставини справи, приймаючи до уваги наявність обставини, що пом`якшує покарання, суд вважає за можливе звільнити останнього від відбування покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши мінімальний іспитовий строк, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, роботи;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази, а саме:

-DVD-диск залишити при матеріалах кримінального провадження впродовж всього часу їх зберігання;

-грошові кошти у сумі 4364 гривні залишити потерпілому ОСОБА_5 за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий