ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3240/25 Справа № 178/1720/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисниці ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 25 вересня 2025 року у кримінальному провадженні №0001317 від 14 липня 2023 року про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті статті 307 Кримінального кодексу України (далі КК),

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті статті 307 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_10

захисника ОСОБА_7 ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9 ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 25 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 до 22-00 години 21 листопада 2025 року, кожному визначено заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400,00 гривень.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, за які передбачено покарання у вигляді позбавленні волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, обвинувачені, усвідомлюючи покарання, можуть здійснити спроби переховування від суду, або з огляду на корисливий мотив та підвищену суспільну небезпеку кримінальних правопорушень, можуть перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував введення в Україні воєнного стану, що ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінується останнім, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної їх процесуальної поведінки, а тому, продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш доцільним.

З урахуванням викладеного, з метою забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим ст.177 КПК України зазначеним вище ризикам, суд вважав за необхідне продовжити ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На виконання вимог ч. 4 ст. 182 КПК розмір застави визначено з урахуванням кримінального правопорушення, характеру інкримінованих діянь, їх корисливий мотив, підвищену суспільну небезпеку та стадію підготовчого судового розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з можливістю внесення застави у розмірі, який не перевищує 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що прокурором не доведено необхідності продовження його підзахисному найбільш сурового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ризики, на які посилається прокурор, не підтверджені відповідними доказами. Заперечує обґрунтованість підозри.

Сторона захисту вважає, що судом першої інстанції не враховано відсутність ризиків, не надано оцінку сукупності всіх обставин, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність в нього родини, репутацію та майновий стан, війну в Україні та бажання служити в ЗСУ. ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, до затримання мав постійне місце проживання в м. Києві, має соціальні зв`язки, затриманий без складання протокола затримання (протокол відсутній до цього часу), в матеріалах справи відсутні будь-які докази впливу на свідків або інших учасників справи, негласні спостереження не підтверджують фактів знищення доказів або перешкоджання слідству, не зафіксовано, фактів наміру втечі або ухилення від слідства, що вказує на необґрунтованість підозри і відсутність доказів, які підтверджують наявність ризиків. На думку захисника, рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, з урахуванням того, що жоден з ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КК України прокурором не доведений.

Сторона захисту просить врахувати упереджене ставлення до обвинуваченого. Так, головуючим суддею у справі самостійно розглянуто заяву про відвід, подану стосовно неї, та відмовлено у її задоволенні.

Висловлено заперечення щодо надмірного розміру застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, захисник вважає його необґрунтовано завищеним та таким що не враховує реального майнового стану обвинуваченого і не відповідає принципу пропорційності.

В апеляційній скарзі захисниця ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та перебування в укритті під час повітряної тривоги або визначити альтернативну заставу у розмірі, визначеному п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України - вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом апеляційної скарги стороною захисту висловлено позицію, що в межах даного кримінального провадження прокурором не доведено, а судом першої інстанції у судовому рішенні належним чином не встановлено та не обґрунтовано існування будь-якого з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисниця стверджує, що під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу судом не оцінено в сукупності всі обставини, визначені ст. 178 КПК. Суд не взяв до уваги доводи сторони захисту, що обвинувачений не був у розшуку та виконував свої процесуальні обов`язки. На речі та документи по кримінальному провадженню накладено арешт, вони перебувають і зберігаються у сторони кримінального провадження. Не надано доказів, які б свідчили про те, що можливий вплив на свідків. Відсутні будь-які заяви чи скарги до уповноважених органів свідків щодо впливу на них. У обвинуваченого є неповнолітні діти, які вимагають допомоги від нього.

Разом з цим, захисницею висловлено заперечення щодо розміру застави, яку застосовано судом першої інстанції без врахування майнового та сімейного стану обвинуваченого, що є надмірним тягарем для нього.

Обвинувачений ОСОБА_9 скерував клопотання про поновлення строку, просить не вважати останній день на апеляційне оскарження пропущеним, а у разі пропущення ним строку на апеляційне оскарження поновити його.

За змістом апеляційної скарги ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, звільнити його з підстав незаконного затримання та порушення конституційного права на апеляційне оскарження, просить покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194, 195 КПК.

За змістом апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що ухвала суду підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що суд у своєму рішенні не зазначає жодних мотивів, підстав та обставин, з яких виходив при постановленні оскаржуваної ухвали щодо його заперечень, а саме:

- направлення клопотання прокурора до суду, який не знаходився в межах органу досудового розслідування по даному кримінальному провадженню;

- затримання обвинувачених були незаконними, протокол затримання відсутній в матеріалах кримінального провадження;

- висновок експерта не вказує, що саме він винний у здійсненні кримінальних правопорушень.

На думку ОСОБА_9 , що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу повинно подаватися до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, тобто до Печерського районного суду м. Києва, а не Дніпровського районного суду м. Кам`янське Дніпропетровської області.

Також вважає, що 22.09.2025 судом необґрунтовано та неупереджено відмовлено у задоволенні заявленого відводу прокурору ОСОБА_10 , тому оскаржувана ухвала суду постановлена незаконним складом суду

Вказує, що в матеріалах справи відсутній протокол його затримання, який не складався, не повідомлено про підстави його затримання, в порушення вимог ч. 5 ст. 208, ст. 209 КПК. Проте суд не спростував цю обставину у мотивувальній частині свого рішення, що вказує на незаконність, необґрунтованість та не мотивованість оскаржуваного ним рішення.

Щодо висновку експерта від 05.09.2025 вказує, що суд залишив його без уваги та будь-якого обґрунтування чи спростування.

Зазначає про грубе порушення конституційного права на захист, передбаченого п. 8 ст. 129 КПК України, оскільки Київським апеляційним судом в порушення вимог ст. 24, 397, 398, 422 КПК розглянуто апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді від 19.08.2024 лише 23.12.2024, а за цей час слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва постановлено ще дві ухвали про продовження строку тримання під вартою. Вважає ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15.10.2024 у справі №757/47048/24-к незаконною і такою, що не набрала законної сили. Тому наявний факт порушення права на свободу, гарантованого ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 33 Конституції України. Також, не погоджується з ухвалами слідчих суддів, постановлених 18.11.2025, 11.06.2025, 30.07.2025.

Зауважує, що під час розгляду клопотання прокурора ним заявлено відвід перекладачу ОСОБА_11 , у задоволенні якого відмовлено, тому вважає дії суду упередженими.

Далі за змістом апеляційної скарги ОСОБА_9 стверджує, що йому не роз`яснено його конституційні права у кримінальному провадженні, чи встановлені обмеження на період воєнного стану на території України, а роз`яснено права лише відповідно до пам`ятки про права та обов`язки.

Не погоджуючись з ухвалою суду вказує, що 25.09.2025 його незаконно видалено із зали суду, що є істотним порушенням норм КПК, що вплинуло на його стан здоров`я. Підготовче засідання 22.09.2025 та 25.09.2025 проведено без його участі.

Вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та мотивованості. Наявність обґрунтованої підозри не може слугувати виправданням тримання під вартою. Не погоджується з підставами тримання його під вартою щодо тяжкості обвинувачення та воєнного стану на території України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачені та захисники підтримали апеляційні скарги та з підстав, викладених у скаргах, просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив відмовити в їх задоволенні.

Мотиви апеляційного суду.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених клопотань стороною захисту, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

За вимогами ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи сторони захисту апеляційний суд вважає не обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Суд першої інстанції, продовжуючи обвинуваченим строк тримання під вартою, зазначив наступне.

Суд вважав наявними ризики, передбачені п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК відносно обох обвинувачених, оскільки вказані особи обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, за які передбачено покарання у вигляді позбавленні волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, що дає розумні підстави для висновку, що обвинувачені, усвідомлюючи покарання, яке їм загрожує, в разі визнання винуватими, можуть здійснити спроби переховування від суду, або з огляду на корисливий мотив та підвищену суспільну небезпеку кримінальних правопорушень, можуть перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ці ризики підсилюються ведення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Таким чином судом встановлено наявність ризиків визначених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а тому продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінується останнім, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної їх процесуальної поведінки, а тому, продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

В той же час суд вважав за необхідне з урахуванням характеру інкримінованих діянь, їх корисливих мотивів та підвищеної суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, наявність ризиків, враховуючи стадію підготовчого судового розгляду, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400, 00 гривень кожному, оскільки внесення застави у зазначеному розмірі може гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 315 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії підготовчого судового розгляду і ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри», у зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє відповідні доводи сторони захисту.

Враховуючи стадію кримінального провадження апеляційний суд не має повноважень входити в їх перевірку та надавати їм оцінку, оскільки в такому випадку неминуче увійде у вирішення тих питань, які на цій стадії відносяться до повноважень суду першої інстанції, який розглядає кримінальне провадження по суті.

За змістом статей 407, 422, 422-1 КПК, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про... продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу, з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 розділу V КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України Про судоустрій і статус суддів судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має повноваження на відповідній стадії.

Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами.

Суд апеляційної інстанції не входить у вирішення питання про обґрунтованість підозри, як підстави для продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з огляду на стадію кримінального провадження, оскільки наразі триває стадія підготовчого судового розгляду.

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші (ст. 368 КПК).

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що стандарт доказування обґрунтованої підозри є нижчим, ніж поза розумним сумнівом, яким керується суд під час ухвалення судового рішення за результатами судового розгляду обвинувального акта.

Так, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для... продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: (1) ухвалу про... продовження строку тримання під вартою; (2) клопотання про... продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті (ч. 2 ст. 422-1 КПК).

Апеляційний суд зауважує на особливостях апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який з одного боку має забезпечити судовий контроль та перевірку законності судового рішення про обмеження права обвинуваченого на свободу, а з іншого боку обмежений кримінальним процесуальним законом досліджувати докази, обставини та витребувати у суду першої інстанції матеріали кримінального провадження окрім тих, які регламентовані ч. 2 ст. 422-1 КПК, здійснювати перевірку та давати оцінку на цій стадії показання потерпілих, свідків, які вони надали суду, перевіряти об`єм вже досліджених доказів місцевим судом, тощо. В іншому випадку, апеляційний суд візьме на себе функцію судового розгляду обвинувачення по суті, яке ще не розглянуто судом першої інстанції, що є неприпустимим.

Щодо висновків суду про доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, то апеляційний суд вважає їх обґрунтованими.

Так, колегія суддів погоджується з висновками суду, що наразі існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК у виді переховування обвинувачених від суду, що обумовлено тяжкістю інкримінованого злочину, характером висунутого обвинувачення та суворістю покарання, передбаченого санкціями статті.

Суд першої інстанції правильно врахував, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні злочинів, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Разом з тим, у справі Ігнатов проти України, заява № 40583/15, рішення від 15.12.2016, ЄСПЛ зазначив, що ризик того, що обвинувачений може перешкодити належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою (див. Строган проти України, № 30198/11, § 97, 6 жовтня 2016 р.).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що ризики, передбачені ч. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК у виді перешкоджання кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення. огляду на корисливий мотив та підвищену суспільну небезпеку кримінальних правопорушень, не вичерпали своєї дії, що може спонукати обвинувачених до продовження злочину. Такі висновки суду першої інстанції, апеляційний суд розцінює як переконливі.

Стосовно недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленому ризику ніж тримання під вартою.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у випадках, коли національні суди продовжували тримання заявника під вартою, посилаючись в основному на тяжкість обвинувачень та використовуючи шаблонні формулювання, навіть не розглядаючи конкретних фактів або можливості застосування альтернативних запобіжних заходів (див., наприклад рішення у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), пп. 80-81; та рішення у справі «Третьяков проти України» (Tretyakov v. Ukraine), заява № 16698/05, п. 59, від 29 вересня 2011 року).

Суд апеляційної інстанції також зважає на доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 щодо наявності у обвинуваченого неповнолітніх дітей, однак вказані обставини не можуть бути самодостатньою підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції та на даний час не спростовують правильності висновків суду про те, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну його процесуальну поведінку та запобігти наявним ризикам.

Разом з цим, апеляційної суд не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції не враховано вік та стан здоров`я обвинувачено, його соціальні зв`язки, наявність родини, майновий стан, наявне постійне місце проживання, оскільки ці доводи спростовуються за змістом ухвали. Проте наявність вказаних обставини не спростовує правильності висновків суду про те, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну його процесуальну поведінку та запобігти наявним ризикам, тому суд першої інстанції не вважав їх беззаперечно достатніми для зміни запобіжного заходу на більш м`який, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

При цьому, на думку колегії суддів, відсутні підстави для зміни розміру застави, яка визначена обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а саме у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки вказаний розмір застави визначено судом з урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, даних про осіб обвинувачених, а також даних щодо наявності ризиків. Саме зазначений судом розмір застави, на думку колегії суддів, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо упередженого ставлення головуючого судді до обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з одноособовим розглядом справи про її відвід, оскільки за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень клопотання про відвід головуючого судді розглянуто в порядку визначеному ст. 35 КПК іншим складом суду (провадження 1-кс/209/836/25).

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , про те, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу повинно подаватися до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, тобто до Печерського районного суду м. Києва виходячи з такого.

Положеннями ч. 4 ст. 176 КПК визначено, що запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді у ,Дніпровському районному суді міста Кам`янського, ухвалою суду від 18.09.2025 призначено підготовче судове засідання.

Так, ч. 3 ст. 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Тому твердження обвинуваченого ОСОБА_9 колегія суддів вважає необґрунтованими.

Разом з цим, апеляційний суд вважає непереконливими доводи обвинуваченого ОСОБА_9 щодо його незаконного видалено із зали суду під час проведення підготовчого судового засідання.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 329 КПК сторони та учасники кримінального провадження .... зобов`язані додержуватися порядку в судовому засіданні і беззаперечно підкорятися відповідним розпорядженням головуючого в судовому засіданні. Суд, керуючись положеннями ст. 330 КПК, може застосувати до вказаних осіб заходи (видалення з зали судового засідання) в разі порушення порядку судового засідання.

Водночас в матеріалах справи відсутні відомості щодо видалення останнього з зали судового засідання, а за змістом оскаржуваної ухвали ОСОБА_9 брав участь у підготовчому судовому засіданні, висловив свою позицію щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

За змістом апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КПК, інших рішень ЄСПЛ, незгодою з ухвалами Печерського районного суду м. Києва у вказаному кримінальному провадження, постановленими на стадії досудового розслідування, питань про відводи прокурора та перекладача, які розглянуті у встановленому порядку судом першої інстанції, проте вони не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: (1) залишити ухвалу без змін; (2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги сторони захисту - без задоволення.

Керуючись статтями 199, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисниці ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 25 вересня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4