У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 628/2973/18

№ 1-кп/183/678/25

13 січня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості по якому внесені 02.04.2018 року до ЄРДР за № 0000750, за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 обґрунтувавши тим, що наявні зазначені ризики.

По-перше, наявність зазначених ризиків обґрунтовується тим, що перебуваючи не під вартою, ОСОБА_3 усвідомлюючи, що обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочину, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду на території України, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

По-друге, зважаючи, що причетність ОСОБА_3 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується, у тому числі і показаннями свідків, відомих обвинуваченому, і, перебуваючи не під вартою, останній буде мати можливість здійснювати на них незаконний вплив, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні. Враховуючи обставини кримінального провадження, за яких ОСОБА_3 може мати інформацію щодо їх фактичного місця мешкання та місця перебування, що дає можливість останньому застосувати відносно них фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь. (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

По-третє, враховуючи обставини вчинення вказаних злочинів, ОСОБА_3 може продовжити злочинну діяльність й надалі вчиняти аналогічні злочини, що свідчить про соціальну небезпечність особи, яка унеможливлює його перебування в даний час у суспільстві, тому є наявні підстави вважати існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1. ст. 177 КПК України.

На цей час вказані ризики продовжують існувати та підтверджують недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Метою застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання вищевказаним ризикам.

Підставою застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України за своєю тяжкістю є тяжким та особливо тяжким, а також наявність вищезазначених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 може здійснити зазначені дії.

У справі «Геращенко проти України» (рішення від 07.11.2013, пар. 99) Європейський суд зазначив, що тривале існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sinequanon) законності її продовжуваного тримання під вартою.

Згідно з пунктом 36 Рішення ЄСПЛ по справі «Москаленко проти України» №37466/04 від 20.08.2010 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що орган судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачується. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд вважає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Враховуючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, необхідно продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного, прокурор просить судпродовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , кожен окремо, просили вирішити дане питання на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні просив відмовити в задоволені вказаного клопотання, вважаючи його необґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника.

Дослідивши клопотання, вислухавши обґрунтування прокурора, думку учасників судового розгляду, захисника та обвинуваченого, суд прийшов до таких висновків.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які віднесено законом до нетяжкого та особливо тяжкого, що підтверджується наявними доказами.

При розгляді клопотання, суд вважає їх на підставі ст. 178 КПК України вагомими та обґрунтованими. У відповідності до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Тому існують всі підстави вважати обвинувачення у відношенні ОСОБА_3 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, обґрунтованою.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 суд враховує, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що

перебуваючи не під вартою, ОСОБА_3 усвідомлюючи, що обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочину, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду на території України, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України

Про наявність ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що

причетність ОСОБА_3 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується, у тому числі і показаннями свідків, відомих обвинуваченому, і, перебуваючи не під вартою, останній буде мати можливість здійснювати на них незаконний вплив, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні. Враховуючи обставини кримінального провадження, за яких ОСОБА_3 може мати інформацію щодо їх фактичного місця мешкання та місця перебування, що дає можливість останньому застосувати відносно них фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь.

Про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить те, що обставини вчинення вказаних злочинів, ОСОБА_3 може продовжити злочинну діяльність й надалі вчиняти аналогічні злочини, що свідчить про соціальну небезпечність особи, яка унеможливлює його перебування в даний час у суспільстві.

Все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_3 , ніж тримання під вартою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним застосувати обвинуваченому найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених раніше ризиків.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Достатнім розміром застави в даному випадку, який зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, є 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на теперішній час становить 3028 гривень та складає 151 400 гривень.

Аналізуючи вищевикладене, вислухавши думку учасників процесу, кожного окремо, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 184, 194, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 березня 2026 року включно.

Визначити розмір застави у відношенні ОСОБА_3 у виді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) грн.

У разі внесення обвинуваченим ОСОБА_3 застави, покласти на останнього строком на два місяці наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи перебування.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1