ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/718/26 Справа № 243/7571/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2025 року, затверджено угоду про визнання винуватості від 20.08.2025 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_9 ,

визнано його винним та засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком від 05.10.2023 і призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, відповідно до судового наказу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29.11.2017 по справі № 2-н/243/700/2017 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинен сплачувати аліменти на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання спільних дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 28.11.2017, до повноліття ОСОБА_11 , тобто до 29.10.2032 року, та до повноліття ОСОБА_12 , тобто до 05.04.2035 року.

Будучи обізнаним про необхідність сплати аліментів, ОСОБА_9 , маючи умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), ігноруючи рішення суду та ухиляючись від його виконання, будучи фізично здоровим та працездатним, всупереч вимогам ст.21, ч.3 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень яких усі люди є вільні та рівні у своїй гідності та правах, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, та що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, в період виникнення заборгованості, а саме з 01.01.2025 по 04.08.2025, не маючи обмежень щодо фізичної праці та протипоказань за станом здоров`я, офіційно не працевлаштувався, заходів до пошуку роботи не вживав, до Слов`янсько-Бахмутського управління Краматорської філії центру зайнятості населення не звертався, отримуючи певний дохід від тимчасових (неофіційних) робіт, добровільно матеріальну та будь-яку іншу допомогу своїй дитині не надавав, таким чином злісно ухилявся від виконання судового рішення щодо сплати аліментів на утримання дітей.

Будучи обізнаним про необхідність виконання свого обов`язку та можливість настання кримінальної відповідальності за його невиконання, ОСОБА_9 аліменти на своїх дітей не виплачував, що призвело до виникнення заборгованості по виплаті аліментів за період з 01.01.2025 по 04.08.2025 в розмірі 22784,38 грн., що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів.

По справі надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 , в якій він не оспорюючи обставини справи, просить змінити йому покарання з позбавлення волі на умовно-достроковий термін. Вказує, що зі сторони потерпілої на нього здійснювався тиск.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація дій ОСОБА_9 ніким не оскаржуються, а тому на підставі ч. 1 ст. 404 КК України апеляційним судом не перевіряються.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання в повному обсязі відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігати вчиненню ним нових злочинів та в повній мірі узгоджується з підписаною угодою між прокурором та обвинуваченим.

Так, ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, проти прав і свобод людини і громадянина, що виразились в ухиленні від сплати аліментів на дитину.

Таким чином, суд першої інстанції дослідивши всі обставини справи, за своїм внутрішнім переконанням, призначив обвинуваченому покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу ОСОБА_13 та укладеною між прокурором та обвинуваченим угодою.

Крім того, обвинуваченому роз`яснені положення частини 5, 6 та 7 статті 474 КПК України та положення статті 389-1 КК України «Умисне невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості, які йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладання та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених частиною п`ятою статті 474 КПК України, обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України.

Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечував проти затвердження судом угоди про визнання винуватості.

За наслідками розгляду угоди суд першої інстанції, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального та кримінального законів, врахувавши доводи сторін угоди, прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про ухвалення обвинувального вироку та затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначення узгодженої сторонами міри покарання у виді обмеження волі.

Згідно п.20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод від 11.12.2015 № 13, якщо підозрюваний чи обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статей 71, 72 КК.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення протягом невідбутого покарання за вироком Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 05.10.2023 року.

Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому було призначене на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

За таких обставин, суд першої інстанції врахував пом`якшуючі обставини та призначив Чемшиту покарання саме в мінімальних межах санкцій статті 164 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що визначене судом першої інстанції покарання є справедливим та співмірним вчиненому злочину, підстав для застосування обвинуваченому Чемшиту покарання меншого ніж призначив суд з призначенням ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скаргу слід залишити без задоволення, а вирок без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді