Справа № 347/2679/24
Провадження № 11-кп/4808/379/25
Категорія ст.309 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника керівника Івано Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Косівського районного суду від 28 травня 2025 року, відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст. 309 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Косівського районного суду від 04.10.2024 року за ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309 КК України до покарання згідно ч.1 ст. 70 КК України у виді 1 року позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, -

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вважає вирок суду першої інстанції надто суворим, оскільки при призначенні йому покарання не в повній мірі враховано дані, що характеризують його особу, а саме те, що він є інвалідом ІІІ групи.

Просить вирок Косівського районного суду від 28.05.2025 року змінити та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Прокурор в поданій апеляційній скарзі вважає вирок Косівського районного суду від 28.05.2025 року щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 309 КК України таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_9 вину визнав повністю, погодився на розгляд кримінального провадження у порядку ч.3 ст. 349 КК України.

При прийнятті такого рішення судом не враховано показання обвинуваченого, який хоч і визнав вину, але водночас зазначив, що «… такий згорток міг залишитись ще з попереднього разу, коли в нього проводили обшук. Ствердив, що з попереднього разу йому здалось, що він повикидав всі згортки з наркотичними речовинами, але мабуть ще один залишився».

Таким чином, фактично обвинувачений вину у незаконному зберіганні наркотичних засобів не визнав, заперечивши факт вчинення ним злочину.

Просить скасувати вирок Косівського районного суду від 28.05.2025 року щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст. 309 КК України з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

За вироком суду визнано ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі частини 1, 4 статті 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте ОСОБА_9 покарання за вироком Косівського районного суду від 04.10.2024 року і остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік і 1 місяць.

Строк відбування покарання вказано рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_9 , в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз у даному кримінальному провадженні в розмірі 1592,80 гривень.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, будучи особою засудженою протягом року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.309 КК України, за наступних обставин.

Так, за невстановлених досудовим розслідуванням часу та обставин ОСОБА_9 , всупереч Законів України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів та зловживанням ними», реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно з корисливих мотивів та маючи мету незаконного придбання та зберігання без мети збуту, незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «канабіс», у невстановленій кількості, який в подальшому зберігав за місцем фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 .

09 жовтня 2024 року під час проведення санкціонованого обшуку за фактичним місцем проживання ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 07:57 год. до 08:31 год., працівниками поліції у приміщенні кімнати житлового будинку, було виявлено та вилучено: наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «канабіс», загальна кількість якого відповідно до експертних досліджень в перерахунку на суху речовину становить 13,373 гр., що є невеликим розміром.

Таким чином ОСОБА_9 вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, будучи особою засудженою протягом року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.309 КК України, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.309 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції від 28.05.2025 року скасувати та призначити новий судовий розгляд;

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції від 28.05.2025 року змінити призначивши обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Щодо апеляційної скарги прокурора заперечили, вважають її безпідставною та необгрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіряючи вирок в межах поданих апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 409 КПК України встановлено, що однією із підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінально процесуального закону, якими за змістом ст.412 ч.1 КПК України є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Згідно ст. 349 ч. 3 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, прийняття рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються є правом суду першої інстанції, яке може бути використане судом на власний розсуд у разі переконання, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які ними не оспорюються.

Виходячи зі змісту ст.349 ч.3 КПК України, необхідно прийти до висновку, що при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину не є вирішальним, оскільки обвинувачення складається із сукупності різних фактів, які не є однаковими за своїм юридичним значенням.

Так, відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному проваджені підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції повинен не тільки переконатись в тому, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також і роз`яснити їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Виконуючи вищевказану вимогу кримінального процесуального закону, суд першої інстанції повинен конкретизувати кожну із обставин вказаних в обвинуваченні, яка має значення для правильного розгляду кримінального провадження по суті і стосовно якої він приймає рішення про недоцільність дослідження доказів.

Суд першої інстанції повинен вказати, які саме обставини не потребують доказування і вважаються встановленими в зв`язку з тим, що не оспорюються ніким із учасників кримінального провадження, переконатися, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і після постановлення судового рішення, будуть позбавлені права оскаржити їх в апеляційному порядку.

Вищевказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконані не були і суд не конкретизував обставини, стосовно яких він приймає рішення про недоцільність дослідження доказів і стосовно яких учасники судового провадження позбавлені права оскарження в апеляційному порядку.

Як вбачається з вироку та матеріалів кримінального провадження, всупереч вимог ст. 349 ч.3 КПК України судом першої інстанції було порушено процедуру та порядок розгляду кримінального провадження.

В мотивувальній частині вироку (а.с. 71,72) судом зазначено, що допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України визнав повністю та пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. Дійсно він раніше був засуджений за вчинення аналогічного кримінального правопорушення. Вдома зберігав згорток з наркотичною речовиною, але цей згорток міг залишитися ще з попереднього разу, коли в нього проводили обшуки. Ствердив, що з попереднього разу йому здалось, що він повикидав всі згортки з наркотичними речовинами, але мабуть ще один залишився.

Однак, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 надав аналогічні пояснення, що і в суді першої інстанції та зазначив, що даний згорток з наркотичною речовиною залишився у нього з попереднього обшуку, він напевно його не викинув. Тобто, дана обставина свідчить про те, що обвинувачений належним чином не зрозумів зміст вимог ст. 349 ч.3 КПК України.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при відсутності належного встановлення фактичних обставин кримінального провадження прийшов до передчасних висновків про можливість розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 в порядку ст. 349 ч.3 КПК України.

Сукупність вищевказаних порушень, допущених судом першої інстанції при судовому розгляді кримінального провадження є істотними, оскільки такі порушення, безперечно, ставлять під сумнів законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку.

За таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Задовольняючи апеляційну скаргу прокурора і частково апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому встановлені обставини під час апеляційного розгляду підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405,407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Косівського районного суду від 28 травня 2025 року щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст. 309 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5