Справа № 161/2203/26 Провадження №11-сс/802/50/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваної ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 29 січня 2026 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_9 (ЄРДР №0000365),

В С Т А Н О В И В

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 29 січня 2026 року в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, ОСОБА_9 , відмовлено, та застосовано до останньої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, тобто до 20.03.2026 включно, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим та прокурором не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, а тому прийшов до висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме домашнього арешту з покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строків досудового розслідування, тобто до 20.03.2026, з можливістю визначення застави в максимальному розмірі. Посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а клопотання про обрання запобіжного заходу безпідставно відхилено. Судом не прийнято до уваги те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора та слідчого, які підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених в ній, думку підозрюваної та захисника, які заперечили щодо задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слідчий суддя при розгляді клопотання, у відповідності до ст.194 КПК України, правильно прийшов до висновку, про обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та про те, що прокурор не довів що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, не може запобігти вказаним ризикам, а тому відмовив в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосував більш м`який запобіжний захід.

Як вбачається із матеріалів справи, при розгляді в суді першої інстанції клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий та прокурор не довели того, що застосований до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Інші доводи апеляції прокурора є недоведеним припущенням щодо можливої процесуальної поведінки підозрюваної.

Посилання в апеляції щодо тяжкості інкримінованого злочину, в якому підозрюється ОСОБА_9 не можуть, на думку суду, безумовно свідчити про наявність ризиків, про які вказує ст.177 КПК України.

При цьому слідчим суддею вірно встановлено та взято до уваги те, що ОСОБА_9 раніше не судима, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується на утриманні малолітня дитина та повнолітня, яка навчається.

За таких обставин, слідчий суддя обґрунтовано відмовив у обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали слідчого судді і постановлення нової ухвали по викладених в апеляційній скарзі доводах прокурора, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 29 січня 2026 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_9 без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді