Провадження № 1-в/638/701/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд мыста Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

заявника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження №0001592 від 23.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.27 ч.4 ст.190 КК України (у редакції закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), -

встановив:

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду міста Харкова в інтересах ОСОБА_10 із клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.06.2020 року по справі №638/6505/20 на автомобіль «Аudi» Q7 з державним номерним знаком НОМЕР_1 чорного кольору win-номер НОМЕР_2 , який належить на праві користування ОСОБА_10 ; зобов`язати уповноважених осіб СВ ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова, адміністрації майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів повернути ОСОБА_10 або його представникові зазначений транспортний засіб.

В обґрунтування клопотання зазначає, що вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.10.2024 року ОСОБА_10 засуджено за ч.4 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.27 ч.4 ст.190 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказує, що ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова на вказаний транспортний засіб було накладено арешт, який наразі знаходиться на території майданчику для зберігання заходів забезпечення кримінального провадження. Однак при постановленні вироку судом не вирішено питання щодо вказаного арештовано майна. Також зазначає, що конфіскація не може бути застосована до автомобілю, оскільки він належить на праві власності підприємству-нерезиденту.

В судовому засіданні представник власника майна подане клопотання підтримав з підстав, викладених у ньому.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти скасування арешту транспортного засобу, оскільки автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, яке наразі перебуває на розгляді у суді.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти скасування арешту майна, про що адвокат ОСОБА_6 надав письмове обґрунтування. Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисників.

Представник потерпілої в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання з тих підстав, що автомобіль є речовим доказом. Потерпіла підтримала думку представника.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання та судового провадження, суд дійшов наступного.

Встановлено, що в провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова перебувало на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.27 ч.4 ст.190 КК України (у редакції закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), за результатом розгляду якого ухвалено вирок.

Також встановлено, що ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.06.2020 року накладено арешт на автомобіль «Аudi» Q7 з державним номерним знаком НОМЕР_1 чорного кольору win-номер НОМЕР_2 .

При вирішенні питання про накладення арешту слідчий суддя виходив з того, що арешт є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, що само по собі є самостійною підставою для накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, і у такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, де вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. При цьому, майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстави передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Всупереч положень ч. 1 ст.174 КПК України заявником не надано суду доказів на підтвердження того, що на теперішній час відпала потреба у подальшому застосуванні арешту на майно. В цьому контексті слід враховувати, що відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання учасниками кримінального провадження їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Отже, обов`язок з доведення відсутності подальшої потреби застосування арешту майна покладається саме на особу, яка просить скасувати такий арешт.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки майно, з приводу скасування арешту з якого подано дане клопотання, є речовим доказом у кримінальному провадженні, має значення для останнього, наразі судове слідство триває, розгляд кримінального провадження не завершений, будь-яких даних на спростування або зміну обставин, які передували вчиненню такої процесуальної дії, як накладення арешту, суду не надано. У зв`язку із вищевикладеним, заявником не доведено, що в подальшому у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала потреба або його було накладено необґрунтовано, у зв`язку із чим відсутні підстави для його скасування.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 372 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження №0001592 від 23.04.2020 року залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів із дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали проголошено 06.10.2025 року о 15:30 годині.

Головуючий суддя: ОСОБА_1