Справа № 572/1404/22 Провадження №11-кп/802/466/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000128 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 10 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, із середньою загальною освітою, одружений, не працюючий , раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.345 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання постановлено обчислювати з моменту затримання ОСОБА_8 ..

До набрання вироком законної сили обрано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши під варту в залі суду (але не довше, аніж на 60 днів, тобто, до 09 червня 2025 року) - з утриманням останнього в СІ м.Рівне.

Зараховано, відповідно до ст.72 КК України, у строк покарання ОСОБА_8 дні затримання з 11 квітня по 14 квітня 2022 року із розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Відповідно до ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта з проведення повторної судово-медичної експертизи у сумі 13 857 грн.

Згідно вироку суду, 11.04.2022 року поліцейський СРПП Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області сержант поліції ОСОБА_9 , якого прийнято на службу в Національну поліцій України згідно наказу № 223 від 04.01.2021 та призначено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, при цьому в подальшому присвоєно спеціальне звання сержант поліції, разом із інспектором СРПП Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенантом поліції ОСОБА_12 , якого прийнято на службу в Національну поліцію України згідно наказу № 56 від 06.03.2022 та призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції Сарненського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, при цьому в подальшому присвоєно спеціальне звання лейтенант поліції - перебували на чергуванні в складі автопатруля з позивним «ГРОНО-18», на службовому автомобілі «SKODA RAPID» д.н.з. на синьому фоні НОМЕР_1 , у форменому одязі, спеціальними особистими жетонами, нагрудним відео-реєстратором, екіпіровані спеціальними засобами та вогнепальною зброєю, та які відповідно до вимог ст.ст.1, 2, 23 Закону України «Про Національну поліцію», наділені повноваженнями щодо забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки та порядку, та відповідно до ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівниками правоохоронного органу, приблизно о 14 год. під час здійснення патрулювання по вул. Молодіжна в с. Цепцевичі, Сарненського району Рівненської області, на підставі ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію» здійснили зупинку транспортного засобу «SKODA ОСТАVІА», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки водій порушив п.п.2.3 (в) а 9.9 (б) Постанови КМУ 1306 від 10.10.2001 «Про правила дорожнього руху України».

Під час спілкування з водієм, останнього було попереджено про здійснення фіксації розмови за допомогою нагрудної боді-камери та у відповідності зі ст. 278 КУпАП, було розпочато підготовку до розгляду справи про адміністративне правопорушення, яку у відповідності до положень ст.222 КУпАП та п.8 ч.1 ст.23 ЗУ «Про Національну поліцію» уповноважені здійснювали працівники поліції відповідно до покладених завдань.

ОСОБА_13 увів в оману працівників поліції, назвавши несправжні анкетні дані, з метою уникнення від притягнення його до адміністративної відповідальності. Після цього, на місце події прибула група невстановлених досудових розслідуванням осіб, серед яких був ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - батько ОСОБА_13 , котрий висловлював вимоги працівникам поліції відпустити його сина, чим впливав на працівників правоохоронного органу, з метою перешкоджання їх законній діяльності, а невстановлені особи в свою чергу теж перешкоджали працівникам поліції здійснювати свою законну діяльність, заблокувавши їх та шарпаючи за однострій.

Після цього, ОСОБА_13 здійснив спробу втекти з місця події та побіг в напрямку провулку Замкового с.Цепцевичі Сарненського району, а працівники поліції в свою чергу почали здійснювати заходи, спрямовані на затримання порушника, зокрема ОСОБА_9 побіг за останнім, під час спроби вирватися від юрби втратив нагрудну боді-камеру ВК2052. Наздогнавши ОСОБА_13 на території житлового господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 намагався затримати ОСОБА_14 , однак ОСОБА_8 , наздогнавши вище вказаних осіб, зокрема ОСОБА_9 , цього ж дня в пероід часу з 14.30 год. по 15.00 год. (точного часу органом досудового розслідування не встановлено) усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, розуміючи протиправний характер своїх дій, відмовляючись виконувати законну вимогу поліцейського не перешкоджати законній діяльності працівників поліції, наніс ОСОБА_9 один удар кулаком руки по обличчю та один удар кулаком руки по тулубу, в результаті чого спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді синця обличчя справа та синця передньої поверхні грудної клітки справа, які згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним. Вказує на те, що в матеріалах кримінального провадження немає жодного доказу, який би підтверджував його винуватість у вчиненні злочину, який ставиться йому в провину. Посилається на те, що він не мав умислу заподіювати потерпілому будь-яких тілесних ушкоджень та не наносив ніяких ударів. Просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо нього.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 також вважає вирок суду незаконним. Вказує на те, що під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , було встановлено відсутність у потерпілого будь яких тілесних ушкоджень, зокрема потерпілий перед учасниками справи продемонстрував частини свого тіла та наголосив, що у нього немає тілесних ушкоджень. Посилається на те, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки він суперечить встановленим обставинам справи та складений з порушенням встановленого законом порядку. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували нанесення обвинуваченим потерпілому ударів руками. Зазначає, що місцевий суд безпідставно відніс до обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з виконанням потерпілим службового або громадського обов`язку, оскільки вона є ознакою кримінального правопорушення, яка впливає на кваліфікацію за ч.2 ст.345 КК України. Крім того, проголошення вироку було призначено на 11 годину 10 квітня 2025 року, однак таке проголошення відбулося з 08.39 год. до 08.42 год. без участі обвинуваченого, який з`явився до суду 10 квітня 2025 року о 10.30 год. Просить вирок суду. Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що головуюча по справі знаходилась у нарадчій кімнаті з 11.47 год. 07.04.2025 по 10.04.2025, при цьому згідно ЄДРСР суддя ОСОБА_1 розглянула три цивільні справи та приймала рішення по кримінальній справі. Крім того, проголошення вироку було призначено на 11 годину 10 квітня 2025 року, однак таке проголошення відбулося з 08.39 год. до 08.42 год. без участі обвинуваченого, який з`явився до суду 10 квітня 2025 року о 10.33 год. Просить вирок суду скасувати та направити кримінальну справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які подані апеляційні скарги підтримували, думку прокурора та потерпілого, які подані апеляційні скарги заперечували і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 до задоволення не підлягають, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції були дотримані.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Винуватість ОСОБА_8 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтував доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження і які досліджені місцевим судом відповідно до ст.94 КПК України.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те, що докази в рамках кримінального провадження у своїй сукупності не є достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Об`єктом злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, є діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим обов`язковим об`єктом психічна та фізична недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів.

Об`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення може бути виражена у погрозі знищенням чи пошкодженням майна, погрозі вбивством, застосуванні насильства, незалежно від того, чи є така погроза дійсною і реальною, а також у заподіянні побоїв, спричиненні тілесних ушкоджень, що пов`язане із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, поєднаного із спеціальним мотивом, а саме у зв`язку із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

Тобто ст.345 КК України є спеціальною нормою, якою визначено відповідальність навіть за погрозу застосування насильства щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службової діяльності, оскільки це має не тільки негативний вплив на психічне та фізичне здоров`я працівника, а й перешкоджає нормальній діяльності правоохоронних органів та підриває їх авторитет.

При цьому для кваліфікації дій особи за вказаною статтею необхідно встановити факт усвідомлення такою особою, що її дії вчиняються саме стосовно працівника правоохоронного органу, та що такий працівник виконує покладені на нього обов`язки.

Значення слів «у зв`язку з » виконанням службових обов`язків виявляється через мету дій винного і має три прояви, а саме з метою: - не допустити виконання службових обов`язків; - зупинити, перервати виконання потерпілим своїх службових обов`язків; - помститися потерпілому за виконання ним своїх службових обов`язків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а також не заперечується учасниками кримінального провадження, 11.04.2022 поліцейський СРПП Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області сержант поліції ОСОБА_9 , разом із інспектором СРПП Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області лейтенантом поліції ОСОБА_12 , перебували на чергуванні в складі автопатруля з позивним «ГРОНО-18», на службовому автомобілі «SKODA RAPID» д.н.з. на синьому фоні НОМЕР_1 , у форменому одязі, спеціальними особистими жетонами, нагрудним відео-реєстратором, екіпіровані спеціальними засобами та вогнепальною зброєю, приблизно о 14 год. під час здійснення патрулювання по вул. Молодіжна в с. Цепцевичі, Сарненського району Рівненської області, здійснили зупинку транспортного засобу «SKODA ОСТАVІА», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки водій порушив п.п.2.3 (в) а 9.9 (б) правил дорожнього руху.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України суд першої інстанції обґрунтовано прийняв такі докази.

Будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у скоєнні інкримінованого злочину не визнав суду показав, що дійсно в обідню пору 11 квітня 2022 року йому зателефонував ОСОБА_15 та повідомив, що сина обвинуваченого зупинили працівники поліції та не відпускають. По прибуттю на місце зупинки обвинувачений побачив, що його син перебуває в поліцейському автомобілі, дверцята в якому були заблоковані. В цей час на місце події почали збиратись сторонні люди, однак, обвинувачений пояснив, що йому невідомо з яких причин вказані особи почали збиратись. Вказані особи почали вимагати у працівників поліції відпустити сина обвинуваченого, однак, зі слів обвинуваченого поводились виключно чемно та спокійно, жодним чином не перешкоджаючи працівникам поліції виконувати свої обов`язки. Обвинувачений не заперечував, що скориставшись ситуацією, син почав втікати, переслідувати останнього почав поліцейський ОСОБА_9 . Також повідомив, що він прослідував за вказаними особами, яких наздогнав на подвір`ї ОСОБА_16 , де потерпілий утримував сина на землі. Обвинувачений вказував, що він перепитав у поліцейського що саме стало причиною затримання, після чого ОСОБА_9 відпустив сина, який втік, а поліцейський залишився на місці. При цьому поліцейський добровільно відпустив сина, жодного фізичного впливу для цього безпосередньо обвинувачений щодо потерпілого не вживав, однак, не заперечує, що після цього поліцейський не переслідував сина, залишившись на подвір`ї ОСОБА_16 . Крім цього, обвинувачений заперечував факт наявності на потерпілому будь-яких тілесних ушкоджень на той момент.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив той факт, що в час та місці, вказаних в обвинувальному акті в його був конфлікт з поліцейськими, також не ставив під сумнів факт перебування поліцейських при виконанні службових обов`язків.

Будучи допитаним місцевим судом потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що 11 квітня 2022 року він із інспектором ОСОБА_12 заступили на добове чергування, прибувши до с.Цепцевичі Сарненського району Рівненської області. Під час патрулювання у с.Цепцевичі було помічено автомобіль марки «Шкода Октавія», який рухався з порушенням Правил дорожнього руху, а саме : водій не був пристебнутий паском пасивної безпеки. Вказаний транспортний засіб було зупинено, водію повідомлено про причини зупинки та про розгляд відносно нього справи про адміністративне правопорушення. Однак, оскільки водій, який не мав документів та назвався ОСОБА_17 , перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, яке підтвердилось під час огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Потерпілий вказував, що під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення на місце зупинки транспортного засобу приїхав обвинувачений, із яким було біля 2 десятків інших сторонніх осіб, які почали вимагати припинити складання матеріалів про адміністративне правопорушення. В ході вказаних подій до потерпілого підійшов ОСОБА_8 , який висловлював погрози фізичною розправою, хоча чітко усвідомлював, що потерпілий є працівником правоохоронного органу, оскільки він був у форменому одязі та надав на вимогу обвинуваченого службове посвідчення. Внаслідок дій вказаних осіб, які відтісняли поліцейських від службового автомобіля, водій, який назвався ОСОБА_18 , втік. Потерпілий пояснив, що він розпочав наздоганяти порушника, під час чого хтось із присутніх вибив у нього з одягу нагрудну боді-камеру. В ході переслідування він наздогнав вказану вище особу, мав намір застосувати щодо нього спецзасіб кайданки, про що повідомив порушника, однак, не зміг затримати останнього, оскільки в цей час на подвір`я, де перебував порушник та потерпілий, забіг обвинувачений ОСОБА_8 , який наніс потерпілому удар кулаком у скроню, а після удар в область грудей. Потерпілий ОСОБА_9 вказував, що серед інших осіб ОСОБА_8 був найбільш активним, відтісняючи поліцейських від службового авто та перешкоджаючи складанню матеріалів у справі про адміністративне правопорушення, саме він висловлював погрози на адресу працівників поліції та саме завдяки його діям, правопорушнику вдалося уникнути притягненню до адміністративної відповідальності..

Таким чином, потерпілий ОСОБА_9 , будучи попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання (ч.1 ст.384 КК України), підтвердив суду, що обвинувачений заподіяв йому тілесні ушкодження, а саме наніс потерпілому удар кулаком у скроню, а після удар в область грудей.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідома неправдивих показань суду дав показання, які є аналогічні показанням потерпілого ОСОБА_9 , а саме зазначив, що він працює на посаді інспектора СРПП Сарненського РВП ГУ НП в Рівненській області. Під час патрулювання у с.Цепцевичі біля 14 год. ним спільно з напарником ОСОБА_9 був зупинений транспортний засіб автомобіль марки «Шкода Октавія», водій якої перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння. На пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння водій погодився, внаслідок чого такий стан підтвердився. В подальшому під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення щодо водія, було встановлено, що у нього відсутні документи, після чого на місце зупинки транспортного засобу прибув обвинувачений із іншими сторонніми особами, які почали вимагати відпустити водія транспортного засобу без складання відповідних матеріалів про адміністративне правопорушення, намагались перекинути службовий автомобіль поліції. Під час цих подій обвинувачений в грубій формі звертався до ОСОБА_9 , вимагав у останнього пред`явити посвідчення поліцейського, що потерпілим було виконано. Однак, обвинувачений почав шарпати потерпілого за одяг, перешкоджав активними діями складанню матеріалів про адміністративне правопорушення, чим скористався водій транспортного засобу і втік з місця. Свідок пояснив, що потерпілий почав переслідувати вказаного вище водія, а сам свідок намагався проїхати до них на службовому авто, однак, йому перешкоджали сторонні особи, що перебували на місці події. В подальшому свідок наздогнав потерпілого, який на той момент перебував в одному із подвір`їв, стояв на колінах, на той момент не мав нагрудної боді-камери, повідомивши, що її збив хтось із присутніх. Свідок підтвердив, що на той момент потерпілий скаржився на біль у грудній клітці та на обличчі мав почервоніння, яке залишається після удару, пояснив, що намагався затримати порушника, але не зміг цього зробити внаслідок завданих йому ударів.

За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, які ґрунтуються на досліджених та оцінених доказах, беззаперечно свідчить те, що ОСОБА_8 умисно, розуміючи, що перед ним перебувають працівники поліції, оскільки останні перебували на службовому автомобілі, у форменому одязі з розпізнавальними знаками встановленого зразка Національної поліції України, під час конфлікту, який виник на ґрунті того, що працівниками поліції в ОСОБА_13 , який є сином обвинуваченого, виявлено ознаки алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, проявивши зневагу до ОСОБА_9 , який знаходився при виконанні своїх службових обов`язків, при цьому, обвинувачений достовірно знаючи, що ОСОБА_9 є працівником правоохоронного органу, умисно наніс ОСОБА_9 один удар кулаком руки по обличчю та один удар кулаком руки по тулубу, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження.

Крім показань зазначених осіб винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України доводиться дослідженими у судовому засіданні і іншими доказами.

Відповідно до проведеного під час досудового розслідування із потерпілим ОСОБА_9 упізнання за фотознімками, останній як на особу, яка 11 квітня 2022 року перебуваючи на території житлового господарства, розташованого по АДРЕСА_2 , нанесла йому тілесні ушкодження, вказав на ОСОБА_8 (т.1 а.к.п.36-38).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 12 квітня 2022 року за участю потерпілого, останній відтворив обставини, за яких 11 квітня 2022 року невідома особа нанесла йому тілесні ушкодження. Так, в ході цієї слідчої дії ОСОБА_9 повідомив, що під час затримання ОСОБА_13 , стосовно якого потерпілий намагався застосувати спецзасіб кайданки, до нього наблизився ОСОБА_8 , та ставши обличчям до потерпілого, наніс йому один удар кулаком лівої руки в область правого ока, після чого завдавши ще один удар в область грудної клітини, продемонструвавши на статистові механізм та послідовність нанесення ударів (т.1 а.к.п.38-40).

Відповідно до довідки від 11 квітня 2022 року, за підписом лікаря ОСОБА_19 , при огляді в приміщенні травмпункту КНП «Сарненська ЦРЛ» цього ж числа ОСОБА_9 встановлено діагноз: забій м`яких тканин обличчя справа і правої половини грудної клітки; травма тілесні ушкодження, отримані під час виконання службових обов`язків (т.1 а.к.п.47).

Таким чином, відразу після вказаних в обвинувальному акті подій, потерпілий ОСОБА_9 звернувся до медичного закладу для надання йому медичної допомоги.

Відповідно до висновку експерта №93+медичні документи від 12 квітня 2022 року проведеної в межах даного кримінального провадження судово-медичної експертизи, ОСОБА_9 звертався за медичною допомогою до лікаря в травмпункт КНП «Сарненська ЦРЛ» 11 квітня 2022 року, де встановлено діагноз : забій м`яких тканин обличчя справа і правої половини грудної клітки. При судово-медичній експертизі у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: 1.1.синця обличчя справа; 1.2. синця передньої поверхні грудної клітки справа. Ці ушкодження виникли внаслідок травматичних (ударних) дій тупим твердим предметом (предметами) із обмеженою контактуючою поверхнею. Термін заподіяння цих ушкоджень (враховуючи відповідний колір, нечіткі межі синців), може відповідати 11 квітня 2022 року (що не суперечить даті травмування на яку вказував оглянутий та яка зазначена в постанові). Ці ушкодження (в своїй сукупності та окремо) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (т.1 а.к.п.48-49).

Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у колегії суддів сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

При оцінці доказів та доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, апеляційний суд показання потерпілого та свідка ОСОБА_12 , вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження суд апеляційної інстанції не встановив процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій.

Незгода обвинуваченого та його захисника з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за скоєне. Апеляційний суд вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.345 КК України кваліфіковано правильно.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Є безпідставними доводи апелянтів як на підставу скасування вироку суду, що вирок суду було проголошено за відсутності обвинуваченого.

За нормами ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення судове рішення.

Частинами першою, третьою статті 376 КПК України передбачено, що судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строки його оскарження. Після проголошення вироку головуючий роз`яснює обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що законодавець визначив дві обов`язкові умови проголошення судового рішення після виходу суду з нарадчої кімнати прилюдність та негайність. Умови щодо проголошення вироку за обов`язкової участі обвинувачених законодавець не встановив.

Як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 дійсно не був присутнім під час оголошення вироку, однак присутність чи відсутність обвинуваченого під час оголошення вироку ніяким чином не впливає на законність, обґрунтованість чи вмотивованість цього вироку, оскільки останній вже складений і підписаний. Отже констатувати істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке суттєво вплинуло або могло вплинути на законність та обґрунтованість вироку, підстав немає.

Також не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що судом порушено таємницю нарадчої кімнати, з посиланням на те, що перебуваючи у нарадчій кімнаті суддею ухвалювались судові рішення та суддя проводив судове засідання у справі за №572/1445/25 провадження 1-кп/572/369/25.

Так, на запит Волинського апеляційного суду керівником апарату Сарненського районного суду Рівненської області надіслано журнал судового засідання у справі №572/1445/25 провадження 1-кп/572/369/25, згідно якого у цій справі судовий розгляд розпочався 07 квітня 2025 року о 09.48 год. та закінчився о 10.19 год. (т.3 а.к.п.37,38), тоді як в кримінальному провадження щодо ОСОБА_8 суддя видалилася до нарадчої кімнати 07 квітня 2025 року об 11.47 год. (т.2 а.к.п.169 зворот).

Також апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційних скарг щодо порушення таємниці нарадчої кімнати судом першої інстанції, з посиланням на те, що перебуваючи у нарадчій кімнаті суддею постановлялись судові рішення.

Так, положення ст.367 КПК України визначають і гарантують «таємницю наради суддів», а не «таємницю нарадчої кімнати». Мета цієї норми полягає в забезпеченні незалежності та неупередженості суддів при обговоренні та ухваленні судового рішення. Згідно з правовими висновками об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 лютого 2020 року (справа № 316/1358/17, провадження № 51-7241кмо18), з урахуванням положень ст. 367 КПК України вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень по інших справах слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч.1 ст.412 КПК України може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у разі, коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення. Однак у цьому кримінальному провадженні таких обставин не встановлено.

Не вказується на них і в апеляційних скаргах. Адже сам по собі факт винесення суддею 07 квітня 2025 року ухвал в інших справах, які жодним чином не стосується цього кримінального провадження, не ставить під сумнів незалежність і неупередженість судді під час ухвалення оскарженого вироку. Тим більше, що вказані ухвали могли бути винесені у цей день до виходу суду до нарадчої кімнати, який відбувся о 11:47 год.

Разом з тим, заслуговують на уваги доводи захисника ОСОБА_10 щодо безпідставного віднесення до обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - вчинення кримінального правопорушення, в зв`язку з виконанням потерпілим службового та громадського обов`язку.

Відповідно до положень ч.4 ст.67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.ст.67 КК України, суд першої інстанції безпідставно відніс до обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з виконанням потерпілим службового обов`язку, оскільки вона передбачена в ч.2 ст.345 КК України як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, а тому з мотивувальної частини вироку підлягає виключенню вказівка суду на наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення кримінального правопорушення, в зв`язку з виконанням потерпілим службового та громадського обов`язку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, місцевим судом взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії не тяжких злочинів.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого , відсутні.

Також судом першої інстанції враховано особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, приймаючи до уваги наслідки кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим - виді уникнення відповідальності третьою особою. На підставі вказаних обставин місцевий суд прийшов до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень є призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.345 КК України.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, та були б безумовними підставами для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 10 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 змінити, виключити з мотивувальної частини вироку наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з виконанням потерпілим службового або громадського обов`язку.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: