У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» жовтня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000299, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Вітовського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2025 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вітовського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2025 року ОСОБА_9 засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 23.05.2023, зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено, стягнуто з ОСОБА_9 на її користь відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати та перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч. 1 ст. 119 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що показання ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 свідчать про те, що в обвинуваченого не було умислу на спричинення смерті ОСОБА_12 , а до показань свідка ОСОБА_13 , слід ставитися критично, оскільки останній перебував у дружніх стосунках із потерпілим.

Звертає увагу, що ОСОБА_9 не наносив умисних ударів ножем ОСОБА_12 , а намагався залякати ножем останнього та в результаті боротьби було спричинено ножове поранення потерпілому. ОСОБА_9 не мав неприязних відносин до ОСОБА_12 та відповідно умислу на його вбивство теж не мав.

Захисник вважає, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність, що відповідає фактичним обставинам справи.

Щодо цивільного позову зазначає, що потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні від цивільного позову відмовилася та просила суд не задовольняти її позовні вимоги. Проте, судом не було враховано її заяву та необґрунтовано стягнуто з ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 300 000 грн.

Узагальнена позиція інших учасників провадження.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника, а вирок залишити без змін.

Вважає, що суд обґрунтовано не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що він не мав прямого умислу на спричинення смерті ОСОБА_12 , а вчинив вбивство випадково, захищаючись від його ударів, відмахнувшись рукою, у якій тримав ніж. На думку представника потерпілої, вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами та кваліфікація його дій є правильною.

Зазначає, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_9 потерпіла перенесла психоемоційний стрес, моральні страждання позначилися негативними змінами у її житті та полягають у порушенні сну, постійній тривозі та переживаннях, емоційній напрузі, знервованості, почутті образи, обуренні та відчутті постійної тривоги. Відновлення стійкого емоційного стану потребує значного часу та зусиль, необхідних для відновлення її попереднього психологічного та психоемоційного стану. У суді першої інстанції було надано відповідні докази, які доводять законність та підстави стягнення саме заявленого розміру моральної шкоди.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

23 травня 2023 року, приблизно о 16:00 ОСОБА_9 перебував поблизу продуктового магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

У той же період часу за сусіднім столиком знаходився ОСОБА_12 , який з іншими односельцями вживав алкогольні напої, і між ним та ОСОБА_9 , на ґрунті неприязних відносин, виникла сварка, під час якої в останнього виник умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_12 .

Відразу, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 дістав зі своєї кишені ніж і, діючи з прямим умислом, направленим на позбавлення життя ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій і бажаючи їх настання, утримуючи в правій руці ніж, підійшов до ОСОБА_12 , який сидів за столом, і наніс ним умисно один удар йому в праву частину шиї, внаслідок чого спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження у виді колото-різаного поранення правої бокової поверхні шиї з пошкодженням магістральних судин (артерії та вени) та стравоходу, що супроводжувалося рясною зовнішньою та внутрішньою кровотечею. Внаслідок гострої кровотечі настала смерть ОСОБА_12 .

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_9 винним в умисному вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, та кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_7 та її представник адвокат ОСОБА_8 , вважали вирок суду законним та обґрунтованим, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Обвинувачений ОСОБА_9 належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, заяву про бажання брати участь у судовому засіданні не подавав. Його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам.

На переконання колегії суддів, вина ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного злочину доведена поза розумним сумнівом.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 у суді першої інстанції вину за ч. 1 ст. 115 КК України не визнав, стверджуючи, що не мав наміру вбивати ОСОБА_12 , а вбивство вчинено ним через необережність.

Пояснив, що із односельцями перебував поблизу продуктового магазину в с. Лимани, за сусіднім столиком були ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які перебували у стані сильного алкогольного сп`яніння. ОСОБА_12 почав його ображати нецензурними словами, йому робили зауваження, але він не реагував. Через деякий час його за ногу вкусила собака ОСОБА_12 . Він її відганяв, а ОСОБА_12 продовжував його ображати і навіть замахнувся на нього пляшкою зі словами: Додому ти сьогодні не дійдеш. Потім ОСОБА_12 підійшов до нього ззаду і вдарив рукою в обличчя. Він намагався підвестися, але той його утримував руками та знову вдарив. Потім він почав чинити супротив і між ними була штовханина, в результаті якої вони перемістилися до столика, за яким перед тим сидів ОСОБА_12 . Під тим столиком він побачив ніж, який лежав біля ніг ОСОБА_13 . Він його схопив, щоб налякати ОСОБА_12 , але той не відреагував та продовжив наносити удари.

Він захищався від цих ударів та відмахнувся рукою, в якій тримав ніж, і випадково наніс ним удар ОСОБА_12 в область шиї. Куди прийшовся його удар він не бачив. Побачивши кров на обличчі потерпілого, він злякався та вибіг з-під навісу зі столиками. Побачивши неподалік військовослужбовців, покликав їх на допомогу, але вони повалили його на землю і закрутили руки, а в цей час потерпілий продовжив наносити йому удари. Що далі відбувалося він не бачив, оскільки лежав обличчям донизу і в зв`язку з цим не міг надати допомогу потерпілому. Наполягав, що не мав прямого умислу вбивати ОСОБА_12 , дуже шкодує, що позбавив його життя.

Однак, ці твердження обвинуваченого належним чином перевірені судом першої інстанції та доводи обвинуваченого про вбивство з необережності спростовані доказами, на які послався суд першої інстанції.

Наведені захисником доводи про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України, про недоведеність умислу обвинуваченого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 та про перекваліфікацію його дій на ч. 1 ст. 119 КК України, позбавлені підстав, з огляду на наступне.

З наведених у вироку показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що 23 травня 2023 року він та ОСОБА_12 сиділи за одним із столиків поблизу продуктового магазину по вул. Центральній у с. Лимани Миколаївської області, де вживали алкоголь. Поряд за столиком знаходився ОСОБА_9 зі своїми знайомими. Між ними виник конфлікт з приводу собаки ОСОБА_12 , під час якого ОСОБА_9 встав, підійшов до ОСОБА_12 , який сидів на лавці, і вдарив ножем у шию. Після цього потерпілий схопився, пробіг приблизно 10 м та впав.

Надані в суді першої інстанції показання свідка повністю узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту від 27.07.2023 та відеозапису до нього за участю свідка ОСОБА_13 , згідно яким свідок повідомив аналогічні обставини, що і в своїх показаннях в суді. Окрім того, вказав механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, вказавши, що ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_12 ззаду, коли той сидів на лавці, і тримаючи його лівою рукою, правою рукою наніс удар ножем в область шиї (т. 2 а.с. 145-149).

З протоколу огляду місця події від 23.05.2023 з фототаблицею та відеозаписом до нього вбачається, що при огляді території за адресою: АДРЕСА_2 , на відстані 2 м від узбіччя дороги виявлено труп ОСОБА_12 із кров`ю на обличчі та шиї.

На шиї з правого боку виявлена веретинообразна рана довжиною 2 см і шириною 0,5 см; на відстані 2 м від трупу виявлений складний ніж з довжиною леза 9,5 см, шириною 1 см, на кінці якого є пляма бурого кольору, схожа на кров. Також біля ножа виявлено копію військового квитка ОСОБА_9 та медичну картку. Поблизу столиків поряд з магазином на землі та підлозі виявлені плями бурого кольору, схожої на кров (т. 2 а.с. 126-141).

Згідно з протоколом затримання від 23.05.2023 ОСОБА_9 затримано за підозрою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та вилучено одяг: сорочку чорного кольору з візерунками білого кольору з коротким рукавом та джинси темно синього кольору.

Відповідно до протоколу огляду вилучених речей від 29.06.2023, на одязі ОСОБА_9 виявлено плями бурого кольору, схожі на кров. Згідно з протоколом отримання зразків для експертизи від 23.05.2023 у затриманого ОСОБА_9 відібрано змиви з правої та лівої рук, піднігтьові пластини з лівої та правої рук (т. 2 а.с. 42-44, 54-59, 60).

В ході досудового розслідування при проведені огляду трупу та судово-медичної експертизи встановлено характер спричинених тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , їх локалізацію та механізм заподіяння. Так, з протоколу огляду від 24.05.2023 вбачається, що при огляді у трупу ОСОБА_12 виявлені наступні ушкодження: в лівій лобній області, під шаром згортку крові виявлена рана веретеноподібної форми, нижній край рани під п-подібним кутом, верхній край рани загострений, розміром 2х0,3 см, розташована вертикально, на відстані 1,5 см від зовнішнього краю лівої брови, краї рани рівні, лівий скошений, правий підритий (рана №1); на правій боковій поверхні шиї, на відстані 3 см до низу, від кута нижньої щелепи виявлена вертикальна рана з додатковим розрізом від уявленої серединної лінії, розміром 2,5х0,5см, краї рани рівні, правий край скошений, лівий підритий, верхній кінець загострений, нижній - П-подібний.

Хід та напрямок ранового каналу: з права наліво, з низу вверх, оточуюча шкіра, м`язи шиї з права, права сонна артерія гортань, де і закінчується, довжина каналу не менше 7 см (рана №2).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1322 від 05.07.2023, смерть ОСОБА_12 настала внаслідок одного проникаючого колото-різаного поранення правої бокової поверхні шиї з пошкодженням магістральних судин (артерії та вени) та стравоходу, що супроводжувалось рясною зовнішньою та внутрішньою кровотечею.

Враховуючи локалізацію та характер ушкодження та дані судово-криміналістичного дослідження, експерт дійшов висновку, що проникаюче колото-різане поранення утворилося внаслідок однократної дії колюче-ріжучого предмета, який має вістря, лезо та обух за типом ножа. За ступенем тяжкості тілесне ушкодження носить ознаки тяжкого тілесного ушкодження та має прямий причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті.

За ступенем тяжкості тілесне ушкодження у вигляді рани лобної області зліва носить ознаки легкого тілесного ушкодження та не має прямий причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті. Характер та локалізація визначених тілесних ушкоджень, вказує, що спочатку була спричинена рана номер 1, а потім рана номер 2 (т. 2 а.с. 84-89).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи речових доказів №83-МК від 07.07.2023, на препараті шкіри в області шиї праворуч від трупа ОСОБА_12 виявлено одне колото-різане пошкодження, яке могло утворитись внаслідок однократної дії колото-ріжучого предмета, що має вістря, обух та лезо. Можливість утворення пошкодження від дії наданого на експертизу ножа, вилученого з місця огляду події 23.05.2023, не виключена (т. 2 а.с. 94-100).

Всупереч доводам апелянта, суд першої інстанції встановив, що спричинене тілесне ушкодження не могло утворитися внаслідок необережності за тих обставин, про які в суді зазначив обвинувачений.

Обвинуваченим ОСОБА_9 спричинено потерпілому ножем проникаюче колото-різане поранення правої бокової поверхні шиї з пошкодженням магістральних судин (артерії та вени) та стравоходу, що супроводжувалось рясною зовнішньою та внутрішньою кровотечею, внаслідок чого настала смерть потерпілого ОСОБА_12 . Дані, встановлені при огляді трупу та при проведенні судово-медичної експерти, доводять ту обставину, що знаряддя злочину ніж, тілесне ушкодження утворилося внаслідок однократної дії колюче-ріжучого предмета, ножове поранення здійснено у життєво-важливий орган праву бокову поверхню шиї з пошкодженням магістральних судин (артерії та вени) та стравоходу, що потягло смерть потерпілого.

У кримінальному провадженні проведені судові імунологічні експертизи, якими встановлені дані, які беззаперечно доводять вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_12 .

Так, з наведених у вироку висновків судово-медичних експертиз №409-і, №410-і від 03.07.2023 та судово-медичної експертизи речових доказів №411-і від 14.07.2023 встановлено, що на верхній сорочці, вилученій у ОСОБА_9 , знайдена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_12 . Дані серологічного дослідження не виключають можливості змішування крові в плямах на речовому доказі і її походження від ОСОБА_12 та ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 102-104, 106-107,109-112).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи речових доказів №412-і від 14.07.2023, на штанах ОСОБА_9 знайдена кров людини, походження якої не виключається від від ОСОБА_12 . Дані серологічного дослідження не виключають можливості змішування крові в плямах на речовому доказі і її походження від ОСОБА_12 , ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 114-117).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи речових доказів №413-і від 14.07.2023, на фрагменті марлі зі змивом, вилучені з лавки під час огляду місця події, знайдена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_12 . Дані серологічного дослідження не виключають можливості змішування крові в плямах на речовому доказі і її походження від ОСОБА_12 , ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 118-121).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи речових доказів №414-і від 07.07.2023, на марлевому тампоні зі змивом, представленому на експертизу з підлоги під навісом огляду місця події, знайдена кров людини, пходження крові не виключається від ОСОБА_12 . У випадку змішання крові в плямі на речовому доказі, її походження не виключається від ОСОБА_12 та ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 122-125).

У своїй сукупності дослідженні судом першої інстанції докази вказують на наявність у ОСОБА_9 умислу, спрямованого на вчинення саме умисного вбивства ОСОБА_12 . Доводи апелянта про вчинення вбивства через необережність, не знайшли свого підтвердження.

Так, диспозицією ст. 119 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вбивство, вчинене через необережність. З суб`єктивної сторони цей склад злочину характеризується злочинною самовпевненістю (особа передбачала можливість настання смерті іншої особи внаслідок свого діяння, але легковажно розраховувала на їх відвернення або злочинною недбалістю (особа не передбачала, що внаслідок її дій чи бездіяльності може настати смерть іншої особи, хоча повинна була і могла це передбачити.

Хоча обвинувачений наніс тільки одне ножове поранення, але поранення було спричинено ножем у життєво важливу частину тіла в область бокової поверхні шиї справа, що вказує на умисел обвинуваченого позбавити життя ОСОБА_12 . Судом першої інстанції достатньо проаналізовані пояснення обвинуваченого щодо обставин вчиненого злочину та його мотиву, та у вироку викладені фактичні обставини вчиненого злочину, що спростовує відповідні доводи захисника в цій частині.

Суб`єктивне ставлення винного до наслідків його дій, яке є визначальним при відмежуванні умисного вбивства від убивства з необережності, суд першої інстанції правильно оцінив не лише виходячи з показань ОСОБА_9 , а й з урахуванням сукупності усіх доказів: показань обвинуваченого про характер дій винного та знаряддя вчинення злочину (ножа), а також показань свідка ОСОБА_13 та висновків судово-медичних експертиз про локалізацію і характер тілесних ушкоджень, які були заподіяні потерпілому ОСОБА_12 .

Що стосується показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які наведені у вироку, то ці свідки пояснили, що удвох сиділи за столиком поблизу продуктового магазину в с. Лимани, де до них підійшов ОСОБА_9 . Позаду них за іншим столиком сидів ОСОБА_12 . Пояснили, що потерпілий почав ображати ОСОБА_9 нецензурними словами. Словесна сварка перейшла в штовханину, але деталей вони не бачили, оскільки пішли до зупинки громадського транспорту. Вони бачили, що ОСОБА_12 біг від магазину та впав. В свою чергу, свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що теж перебувала неподалік від продуктового магазину в с. Лимани по вул. Центральній. За столиками поблизу магазину сидів ОСОБА_9 з дівчатами. Через деякий час почула крики і побачила, як приблизно на відстані 15 м від столиків двоє чоловіків б`ють ОСОБА_9 , а ОСОБА_12 був у крові.

Отже, з наведених показань вбачається, що свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 не бачили моменту спричинення удару ножем потерпілому. Їх показання ніяким чином не спростовують показання свідка ОСОБА_13 , і саме показання цього свідка у сукупності із даними огляду трупу, висновків судово-медичної експертизи доводять вину ОСОБА_9 в умисному вбивстві потерпілого.

Показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказують, шо між обвинуваченим та потерпілим виникла словесна сварка, а потім, за їх поясненнями, виникла штовханина. Але кожен зі свідків не зміг конкретизувати, що відбувалося безпосередньо перед спричиненням потерпілому ножового поранення. Отже, твердження обвинуваченого про те, що саме потерпілий спочатку підійшов до нього ззаду і вдарив рукою в обличчя, він намагався підвестися, але той його утримував руками та знову вдарив, а тому обвинувачений застосував ніж, є голослівними.

Всупереч цим доводам колегія суддів зазначає, що показаннями свідка ОСОБА_13 , які є послідовними та узгоджуються з іншими доказами, спростовані ці доводи обвинуваченого, оскільки безпосередній очевидець подій свідок ОСОБА_13 , пояснив, що саме ОСОБА_9 після словесного конфлікту підійшов до ОСОБА_12 , який сидів на лавці, та вдарив його ножем в шию.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що фактичні обставини, що встановлені під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, свідчать про умисний характер дій обвинуваченого.

Зокрема, про умисел ОСОБА_9 на умисне позбавлення життя потерпілого свідчить спосіб позбавлення життя, а саме, застосування такого знаряддя вчинення злочину, як ножа, механізм заподіяння тілесного ушкодження заподіяння удару ножем в область бокової поверхні шиї справа. Характер рани, нанесеної потерпілому ОСОБА_12 , свідчить про навмисне, із силою її спричинення, оскільки глибина ранового каналу (близько 7 см), та його направленість (спереду-назад) вказують про навмисну цілеспрямовану дію удар ножем в область шиї в місце розташування життєво-важливих кров`яних магістралей людини.

Тому суд першої інстанції розцінив правильно фактичні обставини у цьому кримінальному провадженні і зробив обґрунтований висновок про наявність у діях ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Водночас, встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження виключають можливість кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст.119 КК, оскільки природа його діянь (насильства), спрямованість та зміст умислу не дають підстав вважати, що обвинувачений діяв необережно стосовно самого діяння і тих наслідків, що наступили, як про це стверджує захисник.

Оцінюючи вищезазначені докази, колегія суддів вважає, що всі досліджені докази, на які послався суд першої інстанції в обґрунтування оскаржуваного рішення, є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, та достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом.

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, дослідивши докази та надавши їм належну оцінку, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України. На думку колегії суддів, вина обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що при його призначені ОСОБА_9 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення. Також враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, до затримання мав постійну офіційну роботу, де характеризується позитивно, на час вчинення діяння мав інвалідність третьої групи за загальним захворюванням, за місцем проживання характеризується як позитивно, так і негативно через зловживання алкогольними напоями.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 призначив покарання відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Судом першої інстанції задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого відшкодування моральної шкоди в сумі 300000 грн. Виходячи зі встановлених в судовому засіданні обставин суд дійшов обгрунтованого висновку, що потерпіла ОСОБА_7 внаслідок смерті сина зазнала глибоких моральних страждань, що призвело до суттєвих змін у її житті. З врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, судом визначений розмір моральної шкоди в межах заявленої суми.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про безпідставність прийнятого рішення в цій частині. Під час апеляційного розгляду з`ясовано, що в суді першої інстанції потерпіла підтримала позовні вимоги. Проте, в суді висловилася і про можливу відмову від заявленого позову, через побоювання негативних висловлювань на неї з боку сусідів через заявлення позову, про що вона пояснила суду апеляційної інстанції. Разом з тим, письмову заяву про відмову від позову потерпіла не подавала. За такого, не можна розцінювати висловлювання, яке не несе правових наслідків, як відмову від позову, а тому доводи апелянта про безпідставність вирішення цивільного позову, позбавлені підстав.

Вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. 404, 407, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вітовського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2025 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3