Справа №639/8112/25
Провадження №1-кп/639/456/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Харків

Новобаварський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001093 від 22.09.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ (Златопіль) Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працює трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва ФОП « ОСОБА_8 », одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не судимого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22.09.2025 приблизно о 09-30 год. ОСОБА_7 , керуючи власним технічно справним автомобілем «Volkswagen LT46», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Полтавський шлях у м. Харкові з боку вул. Чутівської в напрямку вул. Дудинської. Під час руху поблизу будинку № 177-А по вул. Полтавський шлях в м. Харкові, водій ОСОБА_7 , діючи необережно, проїжджаючи регульований світлофорним об`єктом пішохідний перехід на червоний для руху транспорту сигнал світлофора, тим самим не надав переваги пішоходу ОСОБА_11 , який в цей час рухався по пішохідному переходу на зелений для пішоходів сигнал світлофора, зправа наліво по ходу руху автомобіля «Volkswagen LT46», р.н. НОМЕР_1 , та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, повністю підтвердив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, надав пояснення щодо місця, часу, способу його вчинення так, як вони встановлені судом. Суду пояснив, що дійсно 22.09.2025 приблизно о 09-30 год. керуючи власним технічно справним автомобілем «Volkswagen LT46», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Полтавський шлях у м. Харкові з боку вул. Чутівської в напрямку вул. Дудинської у середній полосі руху. Швидкість була допустимою. Погода була нормальною, світило сонце, дорожнє покриття сухе. У правій полосі зупинився маршрутний автобус, який перекрив видимість світлофора, оскільки є вищим за його транспортний засіб, та почалася висадка пасажирів. З-за автобусу вийшов чоловік швидким кроком і почав переходити дорогу. Все відбулося дуже швидко, і ОСОБА_7 не зміг уникнути наїзду. З ним в автомобілі перебував експедитор. Він не бачив показань дублюючого світлофора, оскільки ярко світило сонце. У лівій полосі та безпосередньо перед його автомобілем других автомобілів не було. Пішохода він побачив в 5-7 метрах перед собою, коли випереджав маршрутний автобус. Від маршрутки до пішохідного переходу було не більше 2 метрів. Після зіткнення на автомобілі розбита ліва передня фара, лобове скло та пом`ятий капот. Щоб уникнути зіткнення, він вивернув кермо праворуч та збив пішохода лівим переднім краєм автомобіля. Гальмувати почав вже під час зіткнення. Пішохода відкинуло по діагоналі в лівий бік від автомобіля. Він вийшов з автомобіля, підійшов до потерпілого, викликав швидку допомогу.

У момент зіткнення він не звертав увагу на те, яке світло горить на світлофорі, оскільки намагався уникнути ДТП. Коли маршрутний автобус почав зупинятися, на світлофорі горіло зелене світло. З моменту, коли він перестав бачити світлофор, до моменту зіткнення пройшло 6 секунд.

Він періодично, приблизно раз на тиждень їздив цією ділянкою дороги.

У подальшому після затримання він попросив свого брата зв`язатися з потерпілою та допомогти відшкодувати шкоду. Частково відшкодував заподіяну шкоду в розмірі 100000 грн., що підтверджується розпискою. У подальшому планує продовжувати відшкодування шкоди. У нього на утриманні перебуває дружина, яка не працює, та двоє дітей. У нього є ще один автомобіль, який фактично не перебуває в його володінні, але офіційно не переоформлений. Він має посвідчення водія категорій B, С. До подій, що сталися, він не допускав ДТП.

Обвинувачений в ході допиту та під час виступу в судових дебатах приніс вибачення потерпілій. У судових дебатах просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки його професійна діяльність пов`язана з керуванням.

Потерпіла ОСОБА_5 в ході допиту пояснила, що загиблий ОСОБА_11 її рідний молодший брат. Вони обидва працювали вчителями у школі. Між ними були прекрасні і дуже теплі відносини. Брат завжди був дуже обережною людиною. Він йшов на роботу до підземної шкоди. Очевидцем подій вона не була, їй зателефонував син та повідомив, що щось страшне сталося. Після смерті брата вона перебувала у шоковому стані.

Потерпіла підтвердила часткове відшкодування їй ОСОБА_7 матеріальної шкоди на поховання, а також той факт, що він приносив їй свої вибачення. Також допомогу намагався надати брат обвинуваченого, який їй телефонував.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого, а також відомостей щодо судових витрат та речових доказів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 .

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, з 24.10.2025 офіційно працює трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва ФОП « ОСОБА_8 », одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставинами, які відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_7 , є щире каяття та частково добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 у відповідності до ст. 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк, передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України є тяжким необережним злочином, обставини скоєння даного злочину, відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, його стан здоров`я та сімейний стан, репутацію, ставлення до скоєного, поведінку після вчиненого злочину, думку потерпілої щодо призначення обвинуваченому основного покарання без реального його відбування, необхідність відшкодування потерпілому шкоди у встановлених судом межах, що може бути ускладненим у разі призначення реального покарання, у зв`язку із чим суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому, призначаючи ОСОБА_7 основне покарання у вигляді позбавлення волі в межах, наближених до мінімальної санкції ч. 2 ст. 286 КК України, вважає можливим звільнити його від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд основним покаранням відповідного додаткового, оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.

При вирішенні питання щодо додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого даного додаткового виду покарання, виходячи з обставин ДТП, даних про вік обвинуваченого, його соціальні зв`язки і те, що він вчинив правопорушення проти безпеки руху з тяжкими наслідками загибеллю людини.

Доводи захисту про те, що призначення додаткового покарання створить надмірні труднощі для сім`ї обвинуваченого, оскільки характер його роботи пов`язаний з керуванням транспортними засобами, не можуть вважатися підставою для непризначення передбаченого законом додаткового покарання. Сімейний стан та наявність утриманців є обставинами, що підлягають врахуванню судом, однак вони не нівелюють характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, не змінюють змісту складу правопорушення і самі по собі не свідчать про недоцільність застосування додаткового покарання.

Посилання сторони захисту на працевлаштування обвинуваченого після вчинення ДТП також не може бути підставою для відмови у призначенні покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Факт працевлаштування після події не впливає на юридичну оцінку діяння та не є критерієм для вирішення питання щодо необхідності застосування цього виду покарання. За змістом санкції ч. 2 ст. 286 КК України його призначення є правом суду, яке реалізується з урахуванням усіх встановлених обставин, у тому числі тяжкості наслідків, способу дій обвинуваченого та ступеня ризику для безпеки дорожнього руху.

Суд також зазначає, що відповідно до наданого захистом наказу від 23.10.2025 ФОП « ОСОБА_8 », ОСОБА_7 прийнято на роботу на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва вже в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні.

До того ж, дії ОСОБА_7 , хоча і носять характер необережних, все ж таки полягають саме в грубому порушенні ПДР, які він як водій повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом з іншого боку накладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб. В даному випадку порушення обвинуваченим, навіть і з необережності, обов`язку дотримуватися ПДР призвело до непоправних наслідків смерті людини.

Наслідком такого порушення, на думку суду, повинно бути тимчасове позбавлення обвинуваченого права на керування транспортними засобами, хоча і в мінімальному розмірі. Покарання без призначення такого додаткового покарання, на думку суду, не сприятиме досягненню мети покарання. Також суд при вирішенні зазначеного питання враховує і позицію потерпілої та її представника, які наполягали на призначенні обвинуваченому додаткового покарання.

Також у строк покарання підлягає зарахуванню термін застосування до ОСОБА_7 попереднього ув`язнення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді застави підлягає скасуванню після набрання вироком законної сили, а застава поверненню заставодавцю.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України. При цьому арешт, накладений в ході досудового розслідування на належний обвинуваченому автомобіль, підлягає скасуванню після набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого (ст. 124 КПК України).

При цьому до складу процесуальних витрат у кримінальному провадженні необхідно включити витрати на правову допомогу (ч. 2 ст. 120 КПК України)

Так, в ході розгляду справи судом представником потерпілої долучено до матеріалів справи уточнений розрахунок витрат на правову допомогу, копію договору, укладеного між потерпілою ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_12 № 00395 від 29.09.2025 про надання професійної правничої допомоги адвоката, а також платіжну інструкцію № 819775852 від 03.10.2025, згідно якої ОСОБА_13 (сином потерпілої) сплачено адвокату ОСОБА_4 10000 грн. згідно договору 00395. Доказів оплати послуг адвоката (представника потерпілої) в іншому розмірі суду не надано, а тому саме сплачена сума витрат підлягає стягненню з обвинуваченого на користь особи, що здійснила відповідний платіж.

Питання щодо інших витрат, понесених потерпілою на правову допомогу, що не охоплені наданими в даному судовому провадженні доказами, може бути вирішено після закінчення судового розгляду добровільно або в судовому порядку.

Цивільний позов потерпілою не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 22 вересня 2025 по 25 вересня 2025 року включно.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

До набрання вироком законної сили продовжити застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави.

Заставу у розмірі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, що знаходиться на депозитному рахунку ТУ ДСА у Харківській області відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.09.2025 повернути заставодавцю ОСОБА_14 після набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 витрати на правову допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на проведення експертних досліджень в розмірі 10696 (десять тисяч шістсот дев`яносто шість) гривень 80 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.09.2025 р. на речовий доказ автомобіль «VOLKSWAGEN LT46», р.н. НОМЕР_1 , та повернути його власнику ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Новобаварський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому та захиснику право подати клопотання про помилування.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, потерпілій, представнику потерпілої право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1