ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

детектива ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у м. Києві клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 , погоджене прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у межах кримінального провадження № 0000570 від 13.09.2024,

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст поданого клопотання та позиції сторін

До Вищого антикорупційного суду (далі - ВАКС) надійшло вказане клопотання, у якому детектив просить накласти арешт на майно, вилучене 26.11.2025 за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що детективами Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) за процесуального керівництва прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000570 від 13.09.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК.

26.11.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що директор Департаменту ЖКГ ДОДА ОСОБА_7 та директор ТОВ «РСП «Дніпро» ОСОБА_8 створили організовану групу, в якій брали участь не менше п`ятьох осіб, що попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання з єдиним планом, відомим всім учасникам групи, та розподілом їхніх функцій, спрямованих на досягнення цього плану.

Упродовж травня 2023 року - квітня 2024 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинено особливо тяжкі злочини.

У квітні-травні 2023 року, але не пізніше 05.05.2023, перебуваючи у м. Краматорськ, Донецької області, користуючись можливістю укладання в умовах воєнного стану прямих договорів без застосування процедур, визначених Законом України «Про публічні закупівлі», ОСОБА_7 вивчив потреби у відновленні інфраструктурних об`єктів на території Донецької області та спільно з ОСОБА_8 визначили об`єкти, які потребують закупівлі обладнання та відновлюваних робіт. Таким чином визначили, що для потреб міст Селидове та Українськ необхідно закупити та підключити до існуючих мереж опалення 7 твердопаливних котелень, а м. Святогірськ за їх розрахунком потребувало відновлення водопостачання та водовідведення.

Таким чином, внаслідок вчинених злочинних дій, передбачених чітким злочинним планом, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , діючи у складі організованої злочинної групи та за попередньою змовою, в умовах воєнного стану, шляхом проведення закупівлі Департаменту ЖКГ ДОДА у ПП «ПОЛІ» товарів та послуг у період з липня до грудня 2023 року заволоділи коштами у сумі 41270208,48 грн., що були передбачені для поставки 6 котлів для потреб міст Селидове та Українськ, а з липня 2023 року до квітня 2024 року, вчинили заволодіння коштами в сумі 99629947 грн., що були передбачені для будівництва споруд з водовідведення та водопостачання у м. Святогірськ.

Внаслідок сукупності протиправних дій обласному бюджету Донецької області в особі Донецької обласної військової адміністрації було завдано збитків на загальну суму 140900156,40 грн, що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення станом на 2023 рік та є особливо великим розміром.

26.11.2025 за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук під час якого виявлено і вилучено: мобільний телефон марки «IPhone 16 Рrо» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з мобільним номером телефону НОМЕР_3 , пароль: НОМЕР_4 та грошові кошти у розмірі 700 доларів США з наступними номерами: LG60401030С, РК90072654С, РК23739140І, МВ288808033Е, РЕ48295765D, РВ97626353І, РЕ48295764D.

Вилучене в ході обшуку майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, детектив посилався на можливість арешту, вилучених під час обшуку грошових коштів з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Детектив в судовому засіданні клопотання про арешт майна підтримав з наведених у ньому мотивів, просив задовольнити.

Підозрюваний у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений.

Захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_11 надав до суду заяву, в якій просив розглянути клопотання без участі захисника та ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

2. Мотиви слідчого судді

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання належить задовольнити з таких підстав.

2.1. Норми кримінального процесуального закону, якими керується слідчий суддя

Згідно з пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом кримінального правопорушення чи підлягає спеціальній конфіскації. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, зокрема:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу);

- можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 1 цієї статті визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведене необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

2.2. Щодо правової підстави для арешту майна та можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні

Слідчим суддею встановлено, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000570 від 13.09.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК.

За змістом повідомлення про підозру директор Департаменту ЖКГ ДОДА ОСОБА_7 та директор ТОВ «РСП «Дніпро» ОСОБА_8 створили організовану групу, в якій брали участь не менше п`ятьох осіб, що попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання з єдиним планом, відомим всім учасникам групи, та розподілом їхніх функцій, спрямованих на досягнення цього плану.

ОСОБА_6 , будучи учасником організованої групи:

- забезпечував та організовував діяльність ПП «ПОЛІ»;

- забезпечував підпис документів від імені ПП «ПОЛІ» в рамках виконання договорів з Департаментом ЖКГ ДОДА;

- здійснював керівництво виконанням підключення обладнання до мереж та будівельних робіт по відновленню теплопостачання, водопостачання та водовідведення у містах Селидове, Українськ та Святогірськ від імені ПП «ПОЛІ»;

- брав участь у виведення з рахунків ПП «ПОЛІ» коштів, якими в подальшому заволоділи учасники групи;

- забезпечив фіктивну участь на посаді директора ТОВ «ІД-ГРУП», підприємства, яке мало забезпечити вивід коштів з рахунків ПП «ПОЛІ», ОСОБА_12 та здійснював керівництво його діями.

Внаслідок вчинених злочинних дій, передбачених чітким злочинним планом, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , діючи у складі організованої злочинної групи та за попередньою змовою, в умовах воєнного стану, шляхом проведення закупівлі Департаменту ЖКГ ДОДА у ПП «ПОЛІ» товарів та послуг у період з липня до грудня 2023 року заволоділи коштами у сумі 41270208,48 грн., що були передбачені для поставки 6 котлів для потреб міст Селидове та Українськ, а з липня 2023 року до квітня 2024 року, вчинили заволодіння коштами в сумі 99629947 грн., що були передбачені для будівництва споруд з водовідведення та водопостачання у м. Святогірськ.

Таким чином обласному бюджету Донецької області в особі Донецької обласної військової адміністрації було завдано збитків на загальну суму 140900156,40 грн, що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення станом на 2023 рік та є особливо великим розміром.

Отже, сторона обвинувачення підозрює ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, організованою групою, в умовах воєнного стану в особливо великих розмірах та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим, повторно, організованою групою, в умовах воєнного стану та в особливо великих розмірах.

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення за наведених у повідомленні про підозру обставин, слідчий суддя керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» під обґрунтованою підозрою Європейський суд розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не обов`язково повинні бути такими ж переконливими, як ті, що вимагаються для обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі оцінки сукупності отриманих фактів та обставин слідчий суддя лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Відповідно до протоколу обшуку від 26.11.2025, проведеного на підставі ухвали слідчого судді ВАКС від 07.11.2025, проведено обшук за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обшуку виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «IPhone 16 Рrо» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з мобільним номером телефону НОМЕР_3 , пароль: НОМЕР_4 та грошові кошти у розмірі 700 доларів США з наступними номерами: LG60401030С, РК90072654С, РК23739140І, МВ288808033Е, РЕ48295765D, РВ97626353І, РЕ48295764D.

Постановою детектива НАБУ ОСОБА_13 від 26.11.2025 майно, вилучене 26.11.2025 під час проведення обшуку у за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки орган досудового розслідування дійшов висновку, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, у клопотанні детектив зазначає, що під час проведення обшуку, оглядом мобільного телефону марки «Iphone 16 Pro», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , виявлено інформацію, яка має значення для досудового розслідування. Зокрема при огляді вказаного мобільного телефону встановлено, що у мессенджері «Whatsapp» наявне листування з контактом « ОСОБА_14 » ( НОМЕР_5 ) щодо здійснення завантаження автомобілів та проведення виплат за роботи, де наявні сліди видалених повідомлень. Також, виявлені листування з контактами «ОСОБА_16» ( НОМЕР_6 ), « ОСОБА_15 » ( НОМЕР_7 ) в яких також наявні сліди видалених повідомлень.

Тому, слідчий суддя, з урахуванням встановлених обставин, дійшов висновку, що на вказаний мобільний телефон може бути накладено арешт з метою збереження речових доказів.

Водночас, слушним є зазначення стороною обвинувачення про те, що серед грошових коштів у розмірі 700 доларів США з наступними номерами: LG60401030С, РК90072654С, РК23739140І, МВ288808033Е, РЕ48295765D, РВ97626353І, РЕ48295764D, можуть бути кошти одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є вони доходами від такого майна, а тому слідчий суддя вважає обґрунтованим посилання детектива на п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК та накладення арешту на ці кошти з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

2.3. Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження

Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними. Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Частиною 4 статті 173 КПК визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).

Оскільки йдеться про речові докази, слідчий суддя вважає, що незастосування заборони користуватись, розпоряджатись майном призведе до втрати, знищення доказів.

Під час розгляду клопотання не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який у цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у право власності ОСОБА_6 .

Оскільки йдеться про вчинення особливо тяжкого корупційного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК, слідчий суддя переконаний, що накладення арешту у цьому випадку є пропорційним та співмірним завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету.

Також слідчий суддя вважає обґрунтованим застосування заборони користування, розпорядження та відчуження майна, зважаючи на встановлені ризики знищення, приховування, псування майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000570 від 13.09.2024 та до якого може бути застосовано спеціальну конфіскацію.

Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року Series A № 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» заява № 48191/99, п.п. 49-62, від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A № 52).

Накладення арешту на майно не є припиненням або позбавленням права власності на нього. Такий захід є лише тимчасовим обмеженням права власності. З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання детектива підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 131-132, 170-173, 175, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 26.11.2025 за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , у виді позбавлення права користування, розпорядження та відчуження, а саме на:

- мобільний телефон марки «IPhone 16 Рrо» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з мобільним номером телефону НОМЕР_3 , пароль: НОМЕР_4 .

- грошові кошти у розмірі 700 доларів США з наступними номерами: LG60401030С, РК90072654С, РК23739140І, МВ288808033Е, РЕ48295765D, РВ97626353І, РЕ48295764D.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1