УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року Холодногірський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

представника потерпілої - ОСОБА_5 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 146 КК України, відносно ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 146, ч.5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 146 КК України, та відносно ОСОБА_9 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 146, ч.5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, враховуючи особу обвинувачених та обставини інкримінованих їм злочинів.

Потерпіла та її представник підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_8 проти клопотання прокурора заперечував, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, вказуючи на недоведеність обвинувачення та ризиків, надав письмові заперечення з додатками.

Захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_6 підтримала свого підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 проти клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою заперечували, просили більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступних висновків.

Ухвалою суду від 14.11.2025 обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 діб, а саме: до 12.01.2026 включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою суду від 14.11.2025 обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 діб, а саме: до 12.01.2026 включно, без визначення розміру застави.

Частиною 1 ст. 331 КПК України визначено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Положеннями ч.1 ст. 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити також виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Також надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, можуть вдатися до відповідних дій.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує злочини, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , зокрема, щодо вчинення незаконного позбавлення волі, розбою із застосуванням насильства, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, серед яких є особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, що, на думку суду, свідчить про те, що обвинувачений може переховуватись від суду для уникнення кримінальної відповідальності. Також судом береться до уваги, що ОСОБА_8 не працює, не має постійного джерела доходу, перебуваючи на волі може незаконно впливати на свідків, потерпілу, або вчинити нове кримінальне правопорушення, тому, застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Посилання обвинуваченого на недоведеність прокурором обвинувачення суд не бере до уваги, враховуючи, що питання доведення обвинувачення встановлюється судом в ході судового розгляду кримінального провадження шляхом оцінки судом доказів сторони захисту та обвинувачення, з дотриманням принципу змагальності сторін.

Що стосується посилань обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що він перебував на обліку у Харківському обласному центрі зайнятості, є батько-одинаком, єдиний утримує неповнолітню дитину, то суд вважає ці посилання також необґрунтованими, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення злочинів, які йому інкримінуються, однак, не стали для нього стримуючим фактором.

Також суд враховує, що судовий розгляд не розпочато, учасники процесу не допитані.

Таким чином, суд вважає, що ризики, встановлені слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, зазначені також прокурором в судовому засіданні, є дійсними, не зменшились та тривають досі. А тому обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи під іншим запобіжним заходом, не пов`язаним з триманням під вартою, може вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який.

Відтак, суд на даному етапі розгляду кримінального провадження не вбачає підстав для не продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміни на більш м`який, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 суд вважає необгрунтованим.

Також при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує злочини, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_9 , серед яких є особливо тяжкий, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років. Крім того, судом береться до уваги, що ОСОБА_9 є військовослужбовцем, якому інкримінується також вчинення злочину за ч.5 ст. 407 КК України, в період воєнного стану. Викладене, на думку суду, свідчить про те, що обвинувачений може переховуватись від суду для уникнення кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на свідків, потерпілу, або вчинити нове кримінальне правопорушення. Тому застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Тому суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи під іншим запобіжним заходом, не пов`язаним з триманням під вартою, може вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Ризики, зазначені прокурором в клопотанні, на думку суду не зникли та не зменшилися наразі, і вони виключають, на даний час, можливість зміни обвинуваченому ОСОБА_9 міри запобіжного заходу на більш м`який.

Крім того, судовий розгляд по вказаній справі не розпочався, учасники процесу не допитані, а тому перебуваючи під іншим запобіжним заходом, не пов`язаним з триманням під вартою, обвинувачений ОСОБА_9 може вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, суд на даному етапі розгляду кримінального провадження не вбачає підстав для не продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміни на більш м`який, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи обставини злочинів за ст.ст. 146 та 187 КК України, вчинення яких інкримінується ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд не визначає останнім застави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 177, 181, 182, 291, 331 КПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, а саме до 09.03.2026 включно без визначення застави.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, а саме до 09.03.2026 включно без визначення застави.

Строк дії ухвали до 09.03.2026 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими - в той же строк, але з моменту вручення їм копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст судового рішення складено 12.01.2026.

Головуючий суддя