Провадження № 1-кп/761/892/2025
У Х В А Л А

23 червня 2025 року м. Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в приміщенні суду під час судового розгляду кримінального провадження №0000181 від 13.03.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, ОСОБА_8 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України, ОСОБА_9 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_10 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється підготовче засідання у наведеному кримінальному провадженні.

Представник ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (справа № 686/15025/19), а саме на грошові кошти в розмірі 9700 (дев`ять тисяч сімсот) доларів.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що таке майно не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні та не містить відомостей на підтвердження обставин, при цьому подальше застосування такого заходу забезпечення порушуватиме принцип співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому захисник просить скасувати такий арешт.

Адвокат ОСОБА_5 підтримала вимоги даного клопотання.

Сторона обвинувачення заперечувала з приводу задоволення даного клопотання.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, на стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (справа № 686/15025/19) накладено арешт на окреме майно, вилучене за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема на грошові кошти в розмірі 9700 (дев`ять тисяч сімсот) доларів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський Суд) від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Як встановлено в судовому засіданні, арешт на згадане майно було накладено в рамках необхідності забезпечення збереження речових доказів, а беручи до уваги стадію кримінального провадження, враховуючи те, що судом ще не досліджено всієї сукупності доказів у справі, а скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати такого речового доказу, на переконання суду, на даний момент, ініціювання стороною захисту даного питання є передчасним, а отже правові підстави для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_5 відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170, 171, 172, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , поданого в інтересах ОСОБА_11 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (справа № 686/15025/19), а саме на грошові кошти в розмірі 9700 (дев`ять тисяч сімсот) доларів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_12