ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001228 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Узунколь Узункольського району Костанайської області Казахстан, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, зокрема:

- 08 серпня 2019 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 69, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, 14.04.2021 звільнений із Кременчуцької ВК (№69) умовно-достроково;

- 26 березня 2025 Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 н.м.д.г.,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 липня 2025 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 липня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення,

Провадження № 11-кп/822/300/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_9

передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

До набрання вироку законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 07 квітня 2025 року.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 березня 2025 року за ч. 1 ст. 309 КК України виконувати окремо.

Вирішено долю речових доказів та розподіл процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , в період часу з 21 год. 00 хв. 06 квітня 2025 року по 07 год. 00 хв. 07 квітня 2025 року, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, який був введений 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який діє по теперішній час, реалізуючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, умисно, повторно, протиправно з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, тобто вважаючи, що діє непомітно для інших осіб, шляхом пошкодження ролетів, проник до кіоску, що на ринку «Буковинський», звідки викрав: мийку марки «Husqvarna 24 V» з насадкою та шлангом в кейсі чорного кольору вартістю 774 грн. 93 коп., радіоприймач марки «Кіро КВ-308 АС» в кількості 2 шт. вартістю 698 грн, радіоприймач марки «Colon» вартістю 430 грн. 33 коп., налобний акумуляторний ліхтарик марки «Headlamp» вартістю 150 грн. 17 коп., тюнер Т2 із кабелем живлення та пультом вартістю 435 грн. 73 коп., шуруповерт марки «MultiSen» із зарядним пристроєм в кейсі синього кольору, в кількості 2 штуки вартістю 2706 грн. 61 коп., калькулятор марки «TAKSUN» в кількості 2 штуки вартістю 417 грн. 81 коп., акумуляторну пилу марки «Primatec» із 2 ланцюгами для неї в наборі з металевими ключами вартістю 3099 грн. 67 коп., акумуляторна повітродувка марки «AL-FA» вартістю 2988 грн. 67 коп., акумуляторні інструменти (електропила, висоторіз-подовжувача) вартістю 2422 грн. 23 коп., дві пари взуття коричневого кольору вартістю 2144 грн., пара тактичних кросівок бежевого кольору вартістю 893 грн., ліхтарик чорного кольору марки «BL» вартістю 330 грн. 67 коп., які належали ОСОБА_10 .

Після вчинення крадіжки ОСОБА_7 з місця скоєного пішов, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисними протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_10 , матеріальну шкоду на загальну суму 17491 грн. 82 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного із проникненням в інше володіння особи, в умовах воєнного стану.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що він, не заперечуючи кваліфікації своїх дій, доведеності вини у вчиненні злочину, просить застосувати ст. 69 КК України та зменшити покарання.

Апеляційні доводи мотивує тим, що суд при призначенні виду та розміру покарання не врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю даного злочину, повне відшкодування заподіяної шкоди та відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого, як матеріального, так і морального характеру.

Вказує, що крадіжка була вчинена внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, зокрема, запровадження воєнного стану та війни в Україні, у результаті чого обвинувачений втратив дідуся та батька, який зник безвісти, а також перебування на стаціонарному лікуванні в ЧОПЛ, оскільки не було коштів на лікування та ліки.

Апеляційний розгляд кримінального провадження проводився у відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , який був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи, клопотань про розгляд справи за його участі не подавав, що з урахуванням відсутності апеляційних вимог про погіршення становища обвинуваченого, відповідно до приписів ч. 4 ст. 401 КПК України, не перешкоджає розгляду справи за його відсутністю.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку та доводи викладені в апеляційній скарзі, заслухавши доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_5 , яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, з`ясувавши усі доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження розглядалося судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Оскільки фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України апелянтом не оспорюються, то вирок суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не переглядається.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Санкція кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості, обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий (т. 2 а.с. 79), знаходився на стаціонарному лікуванні в ЧОПЛ (т. 2 а.с. 76), зареєстрований в ОКНП «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» з діагнозом «гостра алкогольна інтоксикація» (т. 2 а.с. 88), згідно висновку судово-психіатричного експерта № 642 від 14.03.2025 року (т. 2 а.с. 99), на період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_7 ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та ознак іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв. За своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на даний час, ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставин, які пом`якшують та які обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Суд першої інстанції належним чином врахував, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Доводи апелянта про призначення несправедливого покарання через його суворість є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції, призначаючи мінімальне покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, врахував та надав належну правову оцінку всім обставинам, з якими закон України про кримінальну відповідальність пов`язує призначення покарання, зокрема й тими, які вказані в апеляційній скарзі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду та вважає, що призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Таким чином, підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі на наявність такої пом`якшуючої обставини як щире каяття, колегія суддів вважає необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з постанови Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 18 вересня 2019 року справа № 166/1065/18 (провадження № 51-3392 км19) розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Однак, в матеріалах кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 відсутні дані на підтвердження того, що останній щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Протягом усього строку досудового розслідування обвинувачений не визнавав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а визнав її лише під час судового розгляду справи, що, на думку суду, пов`язано із бажанням отримати мінімальне покарання, а не є щирим каяттям.

Доводи апелянта про наявність такої пом`якшуючої обставини, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки розкриття злочину відбулося в результаті ініціативних дій працівників поліції, які провели оперативно-розшукові заходи, встановили місцезнаходження особи, вилучили викрадене майно та задокументували факт вчинення злочину. Обвинувачений ОСОБА_7 не надавав добровільної допомоги правоохоронним органам у встановленні обставин кримінального правопорушення, а зізнавальні покази надав лише в ході судового розгляду.

Що стосується такої пом`якшуючої обставини, як добровільне відшкодування збитків або усунення шкоди, то судом апеляційної інстанції встановлено те, що викрадене майно було вилучено працівниками поліції при затриманні обвинуваченого та повернуто потерпілому вироком суду першої інстанції, а не обвинуваченим добровільно.

Таким чином, відшкодування завданих збитків потерпілому було здійснене за рішенням суду та діями правоохоронних органів, а не на підставі добровільного волевиявлення обвинуваченого компенсувати шкоду.

Відсутність в потерпілого ОСОБА_10 претензій матеріального чи морального характеру, а також прохання останнього при призначенні покарання ОСОБА_7 суворо не карати обвинуваченого, не є вирішальною обставиною при прийнятті рішення та враховується судом у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 65 КК України.

Доводи апеляційної скарги про збіг тяжких життєвих обставин зокрема, запровадження воєнного стану та війни в Україні, у результаті чого обвинувачений втратив дідуся та батька, який зник безвісти, а також перебування на стаціонарному лікуванні в ЧОПЛ - не нівелюють суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та не є достатньою підставою для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки ОСОБА_7 вчинив новий злочин в період непогашеної судимості, що свідчить про те, що останній належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції, не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи відсутність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченого, дані про особу ОСОБА_7 , суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, з урахуванням принципу справедливості покарання й відповідності його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України.

Колегія суддів не виявила порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 376 ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 липня 2025 року, у кримінальному провадженні №0001228 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий, суддя [підпис] ОСОБА_9

Судді: [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3