Справа № 314/3565/25
Провадження № 1-кп/314/935/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2025 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданнів залі суду в м. Вільнянськ клопотання прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України, за участю

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, існують і на теперішній час. Зокрема, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законодавством передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, з метою уникнення відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду, може здійснювати незаконний вплив на інших осіб, які визнані свідками у справі та з якими фактично мешкає в одному селі, шляхом погроз, вмовляння, може схилити їх давати неправдиві показання. ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом періодичного невиконання вимог про явку до суду, впливати на швидкість проведення судового розгляду, затягувати його, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання про продовження строку запобіжного заходу, оскільки ризики, зазначені у клопотанні, є недоведеними та необґрунтованими.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обґрунтоване тими обставинами, що на даний час існують обставини, які свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала. Зокрема, потерпілий у даному кримінальному провадженні живий, не має до обвинуваченого претензій, цивільний позов у справі не заявлено, а сам обвинувачений ОСОБА_4 визнає факт спричинення тілесних ушкоджень із застосуванням мисливської рушниці із необережності і у разі підтвердження доказами ця обставина суттєво зменшує його суспільну небезпеку. Крім того, ОСОБА_4 раніше не судимий, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи. Також під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 працевлаштований, проживає разом з колишньою дружиною однією сім`єю, що свідчить про його місці соціальні зв`язки.

Обрання домашнього арешту за місцем його проживання у АДРЕСА_1 в повній мірі забезпечить його ізоляцію від свідків, які допитані слідчим суддею під час досудового розслідування за клопотанням сторони обвинувачення, і аудіо-відео запис допитів перебувають у сторони обвинувачення.

Щодо перешкоджання кримінальному провадженню шляхом неявки в судові засідання, то на теперішній час тримання обвинуваченого в умовах СІЗО в м. Кривий Ріг, неможливість його конвоювання до суду, відсутність електропостачання в умовах проведення судових засідань в режимі відеоконференції значно зменшують можливість дотримання розумних строків судового розгляду, позбавляють обвинуваченого права на захист через неможливість конференційного спілкування захисника з обвинуваченим. Враховуючи зазначені обставини, захисник обвинуваченого просить суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки такий запобіжний захід повною мірою може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого.

Суд, розглянувши клопотання прокурора, захисника, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні клопотання прокурора та у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого, виходячи з такого.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу відносно підозрюваного, суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

У клопотанні прокурор посилається на наявність ризиків передбачених п.п. 1,3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, в обґрунтування цих ризиків зазначає, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законодавством передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, з метою уникнення відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду, може здійснювати незаконний вплив на інших осіб, які визнані свідками у справі та з якими фактично мешкає в одному селі, шляхом погроз, вмовляння, може схилити їх давати неправдиві показання. ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом періодичного невиконання вимог про явку до суду, впливати на швидкість проведення судового розгляду, затягувати його, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор у клопотанні зазначив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та запобігти вищевказаним ризикам, встановленим ще на стадії досудового розслідування, та які неодноразово вказувалися у раніше поданих клопотаннях.

Проте, суд не може погодитися з такими висновками сторони обвинувачення.

Так, твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У справі Мамедова проти Росії 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.331КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу або його зміну, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст.178КПК України.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Згідно з ч. 3 ст.176КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного засобу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При вирішенні клопотання суд приймає до уваги положення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків утримання під вартою» № 4 від 25.04.2003, взяття під варту є найбільш суровим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявних підстав вважати, що інші (менш сурові) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Ризики переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення інших кримінальних правопорушень не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий їх незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, проживає однією сім`єю з колишньою дружиною, має стійкі соціальні зв`язки. За місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 характеризується як неконфліктний, з активною життєвою позицією, в побуті ввічливий та товариський. Із наданої суду характеристики на складача поїздів 5 розряду станції Передатна Запорізького регіонального відділу організації роботи станцій виробничого штату виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ОСОБА_4 встановлено, що стаж роботи обвинуваченого на залізничному транспорті 13 років, на станції 13 років, за професією складає поїздів працює 13 років. За період роботи на станції ОСОБА_4 характеризується позитивно: зарекомендував себе технічно грамотним, дисциплінованим, працьовитим. Є керівником маневрів на станції Передатна та інших станціях Запорізького регіону під час відряджень, не стоїть осторонь від суспільного життя станції. Бере активну участь у всіх заходах, які проводяться з метою покращення умов праці на станції. Крім того, суд враховує те, що потерпілий не з`являється у судові засідання, заяв, клопотань до суду не надавав. Свідки у кримінальному провадженні здебільшого або проживають/перебувають у с. Таврійське Запорізького району Запорізької області. З огляду на те, що домашній арешт ОСОБА_4 буде виконуватися за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим спростовується ризик того, що обвинувачений буде здійснювати вплив та свідків та потерпілого.

Суд не приймає доводи прокурора з приводу того, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого, оскільки вважає, що з цього приводу не наведено переконливих доказів, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_4 буде переховуватися від суду або ж вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суд дійшов до висновку, що для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, достатньо застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши цілодобово залишати постійне місце проживання.

Керуючись ст. 177, 178, 181, 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України, відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло обвинуваченого, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не змінювати своє місце проживання без дозволу суду;

- заборонити спілкування зі свідками та потерпілим з приводу кримінального провадження.

Визначити строк дії ухвали тривалістю два місяці до 26 лютого 2026 року.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати відділу поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області (м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 2) для негайного виконання і постановки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на облік, про що необхідно повідомити суд.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя ОСОБА_1

26.12.2025