Провадження № 1-кп/522/1506/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001412 від 09.10.2024 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, а саме:

- 14.03.2016 р. вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- 07.06.2016 р. вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- 07.10.2016 р. вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнений 22.05.2020 року по відбуттю покарання;

- 26.11.2021 р. вироком Приморського районного суду м. Одеси за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту строком на 1 місяць;

- 30.05.2022 р. вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць, звільнений 17.01.2023 року по відбуттю покарання,

- 17.01.2025 р. вироком Малиновського районного суду м. Одеси за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2024 року близько 18:53 години ОСОБА_3 перебуваючи в приміщенні кафе-бару «Роза вітрів», розташованого за адресою: м. Одеса, Олександрівський проспект, 36, діючи умисно, повторно та з корисливих мотивів, з метою шахрайського заволодінням чужим майном шляхом обману, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до раніше знайомої ОСОБА_5 та в процесі розмови з останньою, під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка, попросив у ОСОБА_5 мобільний телефон, повідомивши їй, що відійде із телефоном та поверне його після завершенні розмови.

ОСОБА_5 будучи введеною в оману щодо дійсних намірів ОСОБА_3 , передала останньому належний їй мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi» моделі «9А» в корпусі синього кольору. Після чого, ОСОБА_3 , не маючи наміру повертати мобільний телефон власнику, з місця вчинення злочину зник та розпорядився майном потерпілої на власний розсуд, чим спричини ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 3400 гривень.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. В той же час, суд визнав за необхідне допитати обвинуваченого ОСОБА_3 , а також дослідити документи, які стосуються особи обвинуваченого та речових доказів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся та вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, а також підтвердив обставини кримінального правопорушення, що описані в обвинувальному акті. ОСОБА_3 пояснив, що дійсно умисно вчинив інкриміноване йому правопорушення з корисливих мотивів, а саме звернувся до раніше знайомої ОСОБА_5 та, під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка, попросив мобільний телефон останньої. Далі, отримавши мобільний телефон ОСОБА_5 , він покинув місце злочину та розпорядився майном потерпілої на власний розсуд.

Потерпіла ОСОБА_5 будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Судом встановлено, що матеріали провадження містять заяву ОСОБА_5 про розгляд кримінального провадження без її участі. У зв`язку з цим, суд з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, які не наполягали на обов`язковій участі потерпілого в судовому розгляді, вважав за можливе провести судовий розгляд без участі потерпілого.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України за ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України до обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить рецидив злочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Інкриміноване ОСОБА_3 правопорушення відноситься до нетяжких злочинів, згідно зі ст.12 КК України, який було вчинено з прямим умислом та корисливим мотивом. Також судом встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних злочинів проти власності, відбував реальні покарання в установах виконання покарань, має непогашену судимість та не відшкодував спричинені потерпілій збитки.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів,суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства та вважає доцільним призначити обвинуваченому відбування покарання у вигляді позбавлення волі. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

В ході судового розгляду встановлено, що вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 17.01.2025 р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Визначаючи порядок та принцип призначення покарання обвинуваченому суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190КК України вчинено обвинуваченим ОСОБА_3 до постановлення вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 17.01.2025 р., а тому покарання необхідно призначити з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Відповідно до частини 4 статті 70 КК України передбачено, що за правилами передбаченими в частинах першій третій цієї статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 запобіжний захід не обирався. На теперішній час ОСОБА_3 відбуває покарання, призначене вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 17.01.2025.

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.ст.100, 124, 129 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі, строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком у виді 2 (двох) років позбавлення волі, більш суворим у виді 7 (семи) років позбавлення волі, призначеного вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 17.01.2025 року, призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуте покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 17.01.2025 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Речові докази:

- DVD диск із відео-файлами в кількості 1 шт. зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- DVD диск із відео-файлами в кількості 1 шт. зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1