Справа № 595/1271/21
Провадження № 1-кс/595/40/2026
У Х В А Л А

30 січня 2026 року м. Бучач

Слідчий суддя Бучацького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у залі суду клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 2 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Нератовіце, Чеська Республіка, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, неодруженої, з вищою освітою, непрацюючої, несудимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ відділення поліції № 2 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження, внесеного 21 серпня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, звернувся із клопотанням, погодженим прокурором Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , в якому просить обрати підозрюваній ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також існують ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, окрім того 20 січня 2026 року підозрювану ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук, оскільки на даний час остання переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а тому просить клопотання задовольнити.

30 січня 2026 року захисником ОСОБА_4 подано заперечення на клопотання про обрання запобіжного заходу, у якому захисник зазначає, що ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року у справі №595/1271/21 скасовано ухвалу слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 28 січня 2026 року старший слідчий СВ ВП №2 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області знову звернувся із клопотанням до слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 . Однак із моменту ухвалення постанови Тернопільського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року органом досудового розслідування не було вчинено жодних нових процесуальних дій, які б усували встановлені судом апеляційної інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону або свідчили про появу нових обставин, що мають істотне значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу. Сторона захисту вважає, що ОСОБА_6 не набула статусу підозрюваної, оскільки повідомлення про підозру не було вручено в належний, передбачений вимогами КПК спосіб. ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, шляхом вручення даного повідомлення її бабусі. Оскільки ОСОБА_6 не проживає спільно з бабусею і не є тимчасово відсутньою, адже фактично проживає за іншою адресою за кордоном, то бабуся не може вважатися членом її сім`ї у розумінні закону. Кримінальний процесуальний кодекс вказує на те, що вручення повідомлення про підозру особі, яка не є членом сім`ї, є неналежним способом повідомлення про підозру особі. Окрім цього, ОСОБА_6 відсутня по місцю постійного проживання, а сусіди усно повідомили, що остання протягом проживає за межами України та додому не поверталася, а тому вручити їй особисто повідомлення про підозру не є можливим. Таким чином, слідчий не повідомив ОСОБА_6 про підозру способом, встановленим законом. Окрім того, він не використав інші способи, передбачені КПК для вручення повідомлень особі, а тому дану підозру слід вважати незаконною. Відтак, слідчий повинен був вжити заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України, для вручення повідомлень. Незважаючи на те, що органу досудового розслідування було достеменно відомо про перебування ОСОБА_6 за межами України, слідчим не було вжито жодних заходів, передбачених КПК України та міжнародними договорами, для встановлення її фактичного місцезнаходження та вручення повідомлення про підозру шляхом застосування механізмів міжнародної правової допомоги або через дипломатичні (консульські) установи України. Посилання сторони обвинувачення на можливість повідомлення ОСОБА_6 про підозру шляхом використання мобільного телефону є безпідставними та не підтверджені належними і допустимими доказами. Зазначений абонентський номер не належить ОСОБА_6 та не використовується нею. Отже, орган досудового розслідування, усвідомлюючи відсутність ОСОБА_6 на території України, не здійснив жодних ефективних і передбачених законом дій для вручення їй повідомлення про підозру у встановлений законом спосіб, а натомість повторно звернувся до слідчого судді з аналогічним клопотанням про обрання запобіжного заходу, яке вже було предметом судового розгляду та з цього приводу надано чітку правову оцінку судом апеляційної інстанції. За таких обставин повторне звернення слідчого з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим, передчасним та таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а ОСОБА_6 і надалі не набула статусу підозрюваної у розумінні КПК України. За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Бучацького районного суду від 16 вересня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , апеляційний суд ухвалою від 01 жовтня 2025 року у справі №595/1271/21, скасовуючи ухвалу слідчого судді, прийшов до висновку про те, що органом досудового розслідування повідомлення про підозру від 02 липня 2025 року не вручене ОСОБА_6 у належний передбачений КПК спосіб і ОСОБА_6 не набула статусу підозрюваної. Після чого, 22 жовтня 2025 року старшим слідчим ОСОБА_8 складено ще одне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення щодо ОСОБА_6 . Вважає, що не може існувати двох чинних повідомлень про підозру одній і тій самій особі в межах одного кримінального провадження за одним і тим самим фактом. Якщо перше повідомлення про підозру не було скасоване, то винесення нового повідомлення про підозру є неправомірним. Виходячи з викладеного, просив відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого, погодженого прокурором ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 28 січня 2026 року щодо ОСОБА_6 .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала з викладених у ньому підстав та просила задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні просив у задоволенні клопотання відмовити з підстав, викладених у письмовому запереченні. Просив звернути увагу суду, що ОСОБА_6 не набула статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні, а також на те, що у даному кримінальному провадженні існує два чинних повідомлення про підозру одній і тій же особі, що є неправомірно.

Захисник ОСОБА_9 у судове засідання не прибув, подавши письмове клопотання про проведення судового засідання без його участі, за участі адвоката ОСОБА_4 ,

Вказане клопотання, у відповідності до ч. 6 ст. 193 КПК України розглядається за відсутності підозрюваної ОСОБА_6 .

Заслухавши пояснення прокурора, захисника, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає наступне.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням відділення поліції № 2 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000171 від 21 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у якому підозрюється ОСОБА_6 .

Правоохоронними органами ставиться у провину підозрюваній ОСОБА_6 порушення нею правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень та потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно матеріалів клопотання, 22 жовтня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, шляхом вручення даного повідомлення її бабусі - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 , а також скерування зазначеного повідомлення через засоби поштового зв`язку та її захиснику - адвокату ОСОБА_9 через засоби поштового зв`язку.

Згідно витягу з Центральної підсистеми «АРКАН», сформованого 20 січня 2026 року старшим слідчим СВ відділення поліції № 2 ОСОБА_8 , встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04 липня 2024 року о 13:07 перетнула державний кордон України у пункті пропуску «Шегині» та з того часу на територію України не повернулася.

20 січня 2026 року старшим слідчим СВ відділення поліції № 2 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 оголошено ОСОБА_6 у міжнародний розшук у зв`язку з тим, що остання ухиляється від слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На даний час місцезнаходження підозрюваної ОСОБА_6 невідоме.

Розділ ІІ КПК визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК, віднесено також запобіжні заходи. Статтею 132 КПК встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження - вони не допускаються, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або оголошений у міжнародний розшук.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК).

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено частиною першою статті 178 КПК.

Стаття 184 КПК визначає вимоги до змісту клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів.

Запобіжні заходи можуть застосовуватися, зокрема, до підозрюваного.

Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК).

Згідно з ч. 1 ст. 276 КПК повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку, серед інших, обрання до особи одного з запобіжних заходів, наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Стаття 278 визначає порядок вручення особі повідомлення про підозру. Частина перша цієї статті визначає, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 1 ст. 111 КПК повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої, серед іншого, слідчий, прокурор, повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу (ч. 3 ст. 111 КПК).

Глава 11 КПК включає у себе положення, що стосуються здійснення, серед іншого, виклику слідчим, прокурором.

Стаття 135 КПК передбачає, що особа викликається до слідчого, прокурора, шляхом вручення їй повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК).

Належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом (ч. 1 ст. 136 КПК).

Згідно з ч. 2 ст. 136 КПК якщо особа попередньо повідомила слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про адресу своєї електронної пошти, надіслана на таку адресу повістка про виклик вважається отриманою у випадку підтвердження її отримання особою відповідним листом електронної пошти.

Таким чином, функціональний та системний способи з`ясування змісту норм права, що регламентують порядок повідомлення особі про підозру, дають підстави слідчому судді дійти висновку, що вручення повідомлення про підозру, а також вжиття стороною обвинувачення усіх можливих заходів щодо доведення його змісту до особи, спрямовані зокрема на забезпечення особі, в тому числі, можливості захищатися у кримінальному провадженні.

Вручення повідомлення не повинно носити лише формальний характер, а мають бути достатні відомості, що належним чином підтверджують виконання такого обов`язку. І лише у разі наявності доказів вжиття слідчим чи прокурором заходів по доведенню змісту повідомлення особі про підозру, дає підстави вважати про належне його здійснення, набуття особою статусу підозрюваного.

Старший слідчим повідомлено про підозру ОСОБА_6 , що підтверджується наступним.

22 жовтня 2025 року старшим слідчим СВ відділення поліції № 2 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 за погодженням із прокурором Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

22 жовтня 2025 року старшим слідчим здійснено виїзд за місцем проживання та реєстрації підозрюваної - АДРЕСА_1 з метою вручення відповідного повідомлення, однак у зв`язку з її відсутністю за такою адресою, останнє було залишено члену сім`ї підозрюваної - бабусі ОСОБА_14 . Зазначені дії старшого слідчого фіксувалися на нагрудну камеру.

Зокрема, згідно протоколу огляду диска від 23 жовтня 2025 року, проведеного старшим слідчим СВ ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області, старший слідчий з метою вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_6 виїхав за адресою реєстрації останньої, де з воріт будинку вийшла жінка похилого віку, та на запитання слідчого не заперечила, що ОСОБА_6 є її онучкою. Отримувати повідомлення про підозру жінка відмовилась, відтак повідомлення про підозру із пам`яткою про права і обов`язки було залишене останній.

Факт реєстрації підозрюваної разом із її бабусею ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб № 3 від 14 січня 2026 року, виданою старостою Cкомороського старостинського округу Золотопотіцької селищної ради.

Родинні відносини між ОСОБА_6 (підозрюваною) та ОСОБА_13 (її бабусею) підтверджуються актовими записами про народження ОСОБА_6 № 03 від 19 лютого 2002 року та ОСОБА_15 № 34 від 18 серпня 1979 року.

Стороною захисту не наведено слідчому судді доводів щодо спростування зазначеного.

Водночас, посилання старшого слідчого на те, що повідомлення про підозру разом із пам`яткою про права та обов`язки було надіслано підозрюваній на її номер мобільного телефону через додаток «Вайбер» слідчий суддя не приймає, оскільки старшим слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено, що станом на час відправлення вказаного повідомлення ОСОБА_6 користувалася зазначеним номером мобільного телефону.

У своїх запереченнях та у судовому засіданні захисник також посилався на недотримання органом досудового розслідування процедури, передбаченої КПК України та міжнародними договорами, для встановлення фактичного місцезнаходження ОСОБА_6 та вручення повідомлення про підозру шляхом застосування механізмів міжнародної правової допомоги або через дипломатичні (консульські) установи України, та, як вказав у судовому засіданні, ОСОБА_6 перебуває на території Республіки Польща, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 7 ст. 135 КПК повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, що ОСОБА_6 станом на зараз перебуває у Республіці Польща.

Натомість органами досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 04 липня 2024 покинула територію України через пункт пропуску Шегині та на територію України більш не в`їжджала, місце її перебування наразі невідоме.

За таких обставин підстав для повідомлення ОСОБА_6 про підозру в порядку ч. 7 ст. 135 КПК у сторони обвинувачення не було, тому вручення письмового повідомлення про підозру здійснено з дотриманням вимог ч. 2 ст. 135 КПК.

Відтак, слідчий суддя вважає, що старший слідчий забезпечив вручення та вжив заходів для вручення такого повідомлення у порядку, передбаченому КПК, а тому, відповідно до вимог ст. 42 КПК, ОСОБА_6 має статус підозрюваної у цьому кримінальному провадженні і щодо неї може вирішуватися питання про обрання запобіжного заходу.

Із зазначених вище підстав доводи адвоката про те, що ОСОБА_6 не має статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання.

Також у своїх запереченнях та в судовому засіданні захисник зазначав про те, що у матеріалах даного кримінального провадження є два чинних повідомлення про підозру одній і тій самій особі за одним і тим самим фактом, вважає, якщо перше повідомлення не скасоване, то винесення нового повідомлення про підозру є неправомірним, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 279 КПК у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Статтею 278 КПК передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру.

Так, Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 01 жовтня 2025 року у справі №595/1271/21, скасовуючи ухвалу слідчого судді, прийшов до висновку про те, що органом досудового розслідування повідомлення про підозру від 02 липня 2025 року не вручене ОСОБА_6 у належний, передбачений КПК спосіб, і ОСОБА_6 не набула статусу підозрюваної.

Після цього, 22 жовтня 2025 року старшим слідчим ОСОБА_8 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення щодо ОСОБА_6 з метою вручення ОСОБА_6 підозри у належним, передбачений КПК, спосіб.

Проаналізувавши зміст повідомлень про підозру, датованих 02 липня 2025 року та 22 жовтня 2025 року, слідчий суддя встановив, що вони є аналогічними, відтак, повідомлення про підозру від 22 жовтня 2025 року не є новим у розумінні ч. 1 ст. 279 КПК України.

Стаття 278 КПК визначає порядок вручення особі повідомлення про підозру. Частина перша цієї статті визначає, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Оскільки ухвалою апеляційного суду було встановлено, що органом досудового розслідування повідомлення про підозру від 02 липня 2025 року не вручене ОСОБА_6 у належний, передбачений КПК спосіб, і ОСОБА_6 не набула статусу підозрюваної, таке повідомлення від 02 липня 2025 року не могло знову вручатися підозрюваній, виходячи із вимог ст. 278 КПК.

Дослідивши обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, не вирішуючи питання про доведеність вини, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих та досліджених в судовому засіданні матеріалах, слідчий суддя переконався в тому, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Поняття обґрунтованої підозри та чіткі критерії її оцінки у національному законодавстві не визначені, проте, воно висвітлено у практиці Європейського суду з прав людини, що підлягає застосуванню українськими судами. Термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»). Обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства".

Отож, обґрунтована підозра не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення, однак, вона повинна бути заснована на об`єктивних фактах, наданих суду стороною обвинувачення.

Цей стандарт переконання є нижчим, ніж стандарт переконання «поза розумним сумнівом», та вимагає меншої ваги доказів, ніж для вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи на стадії судового розгляду.

Таким чином, слідчому судді необхідно оцінити відповідність підозри цій правовій кваліфікації лише для встановлення її обґрунтованості (тобто, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_6 могла вчинити саме цей злочин). При цьому, остаточна оцінка та кваліфікація здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

В цьому кримінальному провадженні йдеться про можливе вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Для визначення можливості вчинення ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення слідчим суддею досліджено відомості, надані органом досудового розслідування, зокрема: протокол огляду місцевості від 20 серпня 2021 року; протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 13 вересня 2021 року; протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 15 вересня 2021 року; протокол допиту потерпілої ОСОБА_10 від 15 вересня 2021 року; протокол допиту потерпілої ОСОБА_11 від 13 жовтня 2021 року; протокол допиту потерпілого ОСОБА_12 від 19 жовтня 2021 року; висновок судово-медичної експертизи ОСОБА_11 №224 від 05 листопада 2021 року; висновок судово-медичної експертизи ОСОБА_10 №232 від 05 листопада 2021 року; висновок судово-медичної експертизи ОСОБА_12 №260 від 07 грудня 2021 року; протокол слідчого експерименту від 08 липня 2022 року; протокол додаткового допиту потерпілої ОСОБА_11 від 25 серпня 2022 року; висновок за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №1056-Е від 18 січня 2024 року; протокол слідчого експерименту від 24 квітня 2025 року; рапорт від 10 травня 2025 року за результатами проведення опитування особи в режимі телефонної конференції в порядку ст. 232 КПК України; висновок за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/120-25/5911-ІТ від 28 травня 2025 року.

З урахуванням досліджених документів, слідчий суддя доходить висновку, що наразі є достатньо обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення.

Слід зауважити, що на цьому етапі провадження слідчий суддя не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих відомостей лише визначає, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою (за стандартом «обґрунтованої підозри») для застосування стосовно неї запобіжного заходу.

Ризики вчинення підозрюваною дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації нею таких дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

У клопотанні старший слідчий указує на ризики: 1) переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК); 2) незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК).

1) На переконання слідчого судді, ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є реальним з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , суворість можливого покарання, пов`язані із цим негативними для особи наслідками та інші обставинами.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Санкція відповідної частини статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 , достеменно будучи обізнаною про здійснення досудового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, в якій остання є учасником, маючи паспорт для виїзду за кордон, 04 липня 2024 року покинула межі території України на стадії досудового розслідування. Тривале її перебування закордоном указує про реальну можливість впродовж довгого часу ухилятися від кримінальної відповідальності та в такий спосіб переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

2) При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні слідчий суддя враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Отже, при вирішенні питання про обрання щодо особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчому судді належить дослідити такі обставини: чи повідомлено особі про підозру у встановленому законом порядку; чи наявна обґрунтована підозра; чи наявні ризики кримінального провадження; чи виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та/або оголошений у міжнародний розшук.

За результатами розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_6 умисно переховується від слідства та суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , зокрема за ч. 2 ст. 286 КК України, яке, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри, а також наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає доведеною та обґрунтованою необхідність обрання щодо підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного на підставі ч. 6 ст.193 КПК України строк дії такої ухвали не зазначається.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_6 підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 131-132, 177, 193, 196, 197, 372, 376 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 2 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - задовольнити.

Обрати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , м.Нератовіце, Чеська Республіка, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід розглядається слідчим суддею після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1