ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року Володимирський міський суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000557 від 13.07.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нововолинськ Волинської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, раніше судимого вироком Володимирського міського суду Волинської області від 07.05.2025 за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 9350,00 гривень, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_4 вироком Володимирського міського суду Волинської області від 07 травня 2025 року у справі № 154/4571/24, який набрав законної сили 07 червня 2025 року, визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, а саме за невиконання постанов Володимир-Волинського міського суду №154/34/24 від 26 квітня 2024 року, №154/1770/24 від 09 серпня 2024 року, №154/1771/24 від 09 серпня 2024 року, які набрали законної сили, та якими він позбавлений права керування транспортними засобами на 6 років.

Однак, 12 липня 2025 року о 15:48 ОСОБА_4 , будучи особою, раніше судимою за злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, тобто за невиконання постанов суду, якими він позбавлений права керування транспортними засобами на 6 років, будучи зобов`язаним та маючи реальну можливість виконати дані рішення, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ст. 129-1 Конституції України та ч.2 ст. 13 закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами та їх об`єднаннями на всій території України, умисно керував по вул. Гагаріна у м. Устилуг автомобілем марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , аж поки не був виявлений та зупинений працівниками СРПП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, пояснив про обставини його вчинення, які є аналогічними тим, що викладені в обвинувальному акті, не оспорював їх. У скоєному щиро каявся, просив суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю, сторони не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушень повністю встановлена в ході судового розгляду, і його дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст.382 КК України, як умисне невиконання постанов суду, що набрали законної сили, особою, раніше судимою за вчинення злочину, передбаченого цією статтею.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у повному визнанні вини та щиросердному розкаянні, особу обвинуваченого, який раніше судимий, є особою з інвалідністю ІІІ групи, учасником бойових дій, приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, задовільно характеризується за місцем проживання.

Як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст.66 КК України, визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

З урахування вищевикладеного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах, установлених у санкції ч.3 ст.382 КК України.

На підставі ст.75 КК України, суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання призначеного за цим вироком з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, встановленого судом, не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Таке покарання на думку суду відповідатиме принципам законності, справедливості, індивідуалізації покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Водночас, з огляду на сплату штрафу призначеного ОСОБА_4 вироком Володимирського міського суду Волинської області від 07.05.2025 за ч. 1 ст. 382 КК України, у сумі 9350,00 грн, згідно повідомлення №1453/37/1/1-25 від 11.09.2025 Володимирського районного відділу №1 філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області, суд вважає необхідним не застосовувати при призначенні покарання положення ст. 71 та ч. 3 ст. 72 КК України.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України слід скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Володимирського міського суду Волинської області від 25.07.2025 (справа №154/2774/25, провадження № 1-кс/154/475/25).

Питання про речові докази підлягає вирішенню судом відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75,76 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання призначеного за цим вироком, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Володимирського міського суду Волинської області від 25.07.2025 (справа №154/2774/25, провадження № 1-кс/154/475/25).

Речові докази по справі: автомобіль марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , що перебуває на зберіганні на автостоянці Володимирського РВП у с. Іваничі Володимирського району Волинської області, кадастровий номер земельної ділянки :00:016:0200 передати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Головуючий ОСОБА_1