Справа № 635/6208/25
Провадження № 1-кп/635/1172/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Покотилівка кримінальне провадження відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001441 від 24 грудня 2024 року,

за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, працюючого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, не маючого місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1

у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, востаннє з 05 години 30 хвилин 09 травня 2025 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 235/2025 від 15 квітня 2025 року.

У період з 19 березня 2025 року по 05 червня 2025 року у ОСОБА_5 , який перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , виник кримінально-протиправний умисел, направлений на поширення в умовах воєнного стану інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалась у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19 березня 2025 року до 21 березня 2025 року, будучи зареєстрованим у месенджері «Telegram», використовуючи номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 та власний мобільний телефон, у приватних повідомленнях месенджеру «Telegram» отримав від акаунту, зареєстрованому як « ОСОБА_8 », завдання щодо фотографування промислових підприємств на території м. Харкова, зокрема, заводів та фабрик, а також грошові кошти у вигляді авансу в сумі 500 грн., які надійшли на зареєстровану на його ім`я банківську карту з номером НОМЕР_2 . Після цього, 22 березня 2025 року о 10:02 год. ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел та діючи з корисливим мотивом, використовуючи месенджер «Telegram» надіслав акаунту, зареєстрованому як « ОСОБА_8 » фотографію з зображенням ДП «Харківський бронетанковий завод», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 222, та розміщеної поруч залізничної колії. Крім цього, ОСОБА_5 надав текстову інформацію наступного змісту: «этот завод походу закрыт, но есть охрана, внутри территории передвижений не замечаю».

Надалі 16.04.2025 о 14:55 год. та о 14:57 ОСОБА_5 , використовуючи номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 та власний мобільний телефон, у приватних повідомленнях месенджеру «Telegram» надіслав акаунту з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_3 фотографії з зображенням ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а також текстову інформацію наступного змісту: «Проспект героев Харькова 96а воинкомат слободской, действующий, военная охрана на воротах», отримавши на зареєстровану на його ім`я банківську карту грошові кошти в сумі 1000 грн.

Крім цього, 05 червня 2025 року об 11:10 ОСОБА_5 опублікував та надав акаунту з ніком « НОМЕР_4 » текстову інформацію про розташування БП № 26 «Пісочин» (виїзд з н.п. Харків у напрямку н.п. Пісочин), а саме: «Техники нет, стоят полицейские и пограничники с автоматом, пост песочин, полтавский шлях, 208 а, это заправка Окко и рядом пост», «их человек 8, авто стоят на заправки, проверяют некачественно», отримавши на банківську карту з номером НОМЕР_5 грошові кошти в сумі 1000 грн.

При цьому, опублікована та надана ОСОБА_5 інформація щодо розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, не розміщувалась у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, а саме поширення інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України та іншими уповноваженими державними органами, вчиненому в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою надання такої інформації державі, що здійснює збройну агресію проти України.

Позиція сторін кримінального провадження

Прокурор, підтримуючи обвинувачення, заявив клопотання про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та про дослідження окремих матеріалів кримінального провадження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , повністю згоден з пред`явленим обвинуваченням, беззаперечно визнає його, а наведені в обвинуваченні час, місце, спосіб та всі обставини вчинення злочину встановлено та наведено у обвинувальному акті вірно. Свої дії піддав критичній оцінці, висловивши жаль щодо скоєного. Просив допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки йому цілком зрозуміло детально роз`яснене висунуте обвинувачення, він повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, та вважає зібрані в справі докази його провини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати їх немає ніякої необхідності.

Позиція захисника повністю узгоджується з позицією обвинуваченого ОСОБА_5 .

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, наслідки застосування частини третьої статті 349 КПК України, обвинуваченому та учасникам судового провадження роз`яснені, та вони вважають недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, суд доходить висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого

Аналізуючи показання обвинуваченого в судовому засіданні, спів ставляючи ці показання з обвинуваченням ОСОБА_5 , суд робить обґрунтований висновок про те, що показання обвинуваченого мають характер логічних, послідовних та об`єктивних, а відтак, з урахуванням застосування при розгляді справи положень ч. 3 ст. 349 КПК України, доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 , «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту» та кваліфікує його дії:

за ч. 3 ст. 114-2 КК України, як поширення інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України та іншими уповноваженими державними органами, вчиненому в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою надання такої інформації державі, що здійснює збройну агресію проти України.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , передбачені статтею 66 Кримінального кодексу України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачені статтею 67 Кримінального кодексу України, є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Мотиви призначення покарання

Покарання є засобом примусу, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Мета покарання є кара засудженого, яка повинна відповідати принципу справедливості; виправлення засудженого - такі зміни його особистості, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття; запобігання вчиненню засудженим нового злочину; запобігання вчиненню злочинів іншими особами.

Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронних органів не допустити безкарності злочинних діянь та спроможності виконати його обвинуваченим.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , враховуючи конкретні обставини справи, а також те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, проти основ національної безпеки, вказані злочини є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які передбачають державну безпеку, обороноздатність, незалежність держави, її конституційний лад. ОСОБА_5 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується нейтрально, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 473 від 21 липня 2025 року страдає на хронічне психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості, відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними, у період часу, якому відповідає правопорушення, перебував у стані вказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на теперішній час відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, на утриманні неповнолітніх дітей не має, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання: вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, позицію прокурора щодо виду та міри покарання, необхідного та достатнього для виправлення обвинуваченого, суд приходить до переконання що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 3 ст. 114-2 КК України.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Правова конструкція ч.1 ст. 69 КК України законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації своїх дискреційних повноважень під час призначення винній особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих покарання обставин не може автоматично тягнути застосування положень ст. 69 КК України.

Таким чином, для застосування судом положень ст.69 КК повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Враховуючи зазначені вище конкретні обставини в їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, чи застосування ст.75 КК України.

Так описані вище дані про особу обвинуваченого дають лише підстави для призначення покарання у мінімальних його межах, передбачених санкцією відповідної статті, у виді позбавлення волі, а не застосування ст.69 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду є необхідним та достатнім для подальшого виправлення ОСОБА_5 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та відповідає таким принципам Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимність мети та невідворотність покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень

При вирішення питання про дію запобіжного заходу судом оцінюються в сукупності обставини, визначені статтею 178 КПК України, а саме: 1) тяжкість покарання, 2) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 3) відсутність міцних соціальних зав`язків.

З інформації, що міститься в матеріалах справи вбачається, що стосовно підозрюваного ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04 липня 2025 року у справі № 953/5049/25 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор». Ухвало Харківського районного суду Харківської області від 27 серпня 2025 року строк дії запобіжного заходу продовжено до 25 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

До набрання вироком законної сили існує обґрунтована ймовірність переховування обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання, пов`язаного з позбавленням волі. Такий ризик відповідно до п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, є реальним та доволі високим з огляду на ухвалення судом обвинувального вироку відносно обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даний час не зможе запобігти ризику, передбаченого п. 1, ч. 1 ст. 177 КПК України. Запобіжний захід ОСОБА_5 , у виді тримання під вартою залишити без змін до моменту набрання вироком суду законної сили, у разі розгляду в суді апеляційної інстанції до вирішення питання про зміну або скасування запобіжного заходу судом апеляційної інстанції.

Визначаючи відповідно до п. 2 ч. 4 ст. ст. 374 КПК України початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в п. п. 46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява № 5425/11, статус остаточного - 04.09.2015), згідно якої відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як вирок не набрав законної сили, розпочинається після ухвалення вироку, адже особа вважається такою, що засуджена компетентним судом, а попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

Водночас, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, необхідно зарахувати у строк покарання ОСОБА_5 , строк його попереднього ув`язнення (тримання під вартою) по даному кримінальному провадженню з 04 липня 2025 року по 21 жовтня 2025 року з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

На підставі ст. 174 ч. 4 КПК України, підлягає вирішенню питання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 липня 2025 року по справі № 953/5049/25.

Долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Частиною 1 ст. 98 КПК передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, які були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 96-1 КК спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зв приписами п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно використано як засіб чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Мобільний телефон марки Samsung А05 чорного кольору, ІМЕI 1: НОМЕР_6 , ІМЕI 2: НОМЕР_7 , із сім карткою: НОМЕР_8 , мобільний телефон марки ZTE Blade L8, IMEI 1: НОМЕР_9 ; IMEI 2: НОМЕР_10 , які належать обвинуваченому є засобом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України, оскільки, використовуючи месенджер «Telegram» та телефони ОСОБА_5 поширював інформацію про розташування ЗСУ та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а тому, відповідно до вимог п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України вказані телефони із сім-карткою підлягають спеціальній конфіскації.

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати по справі відсутні.

Згідно з ч.15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 369-371, 373-376 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України і призначити йому покарання за ч. 3 ст. 114-2 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з дня проголошення вироку 22 жовтня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з дати його фактичного затримання 04 липня 2025 року по 21 жовтня 2025 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою залишити без змін до моменту набрання вироком суду законної сили, у разі розгляду в суді апеляційної інстанції до вирішення питання про зміну або скасування запобіжного заходу судом апеляційної інстанції.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 липня 2025 року по справі № 953/5049/25, відповідно до якої, накладено арешт на вилучене майно в ході обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на майно: мобільний телефон марки Samsung А05 чорного кольору, ІМЕI 1: НОМЕР_6 , ІМЕI 2: НОМЕР_7 , із сім карткою: НОМЕР_8 , мобільний телефон марки ZTE Blade L8, IMEI 1: НОМЕР_9 ; IMEI 2: НОМЕР_10 , банківську картку А-банк НОМЕР_5 , мобільний телефон марки Samsung чорного кольору, ІМЕI 1: НОМЕР_11 , із сім карткою: НОМЕР_12 , банківську картку А-банк НОМЕР_2 .

На підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, після набрання вироком законної сили, застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави речові докази, а саме: мобільний телефон марки Samsung А05 чорного кольору, ІМЕI 1: НОМЕР_6 , ІМЕI 2: НОМЕР_7 , із сім карткою: НОМЕР_8 , мобільний телефон марки ZTE Blade L8, IMEI 1: НОМЕР_9 ; IMEI 2: НОМЕР_10 , які зберігаються в СУ ГУНП в Харківській області, згідно з квитанцією № 3404.

Речові докази у справі визнані постановою старшого слідчого СВ ВП №1 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 від 04 липня 2025 року, а саме:банківську картку А-банк НОМЕР_5 , яка зберігається в СУ ГУНП в Харківській області, згідно з квитанцією № 3404, після набрання вироком законної сили - знищити.

Речові докази у справі визнані постановою старшого слідчого СВ ВП №1 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 від 04 липня 2025 року, а саме мобільний телефон марки Samsung чорного кольору, ІМЕI 1: НОМЕР_11 , із сім карткою: НОМЕР_12 , банківську картку А-банк НОМЕР_2 , що перебувають на зберіганні в СУ ГУНП в Харківській області, згідно з квитанцією № 3404, після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Засудженому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, подавши відповідну заяву.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (частина 7 статті 376 КПК України).

Суддя ОСОБА_1