КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6008/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року про відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Церківна, Долинського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на повідомлення про підозру від 17.01.2025 року у кримінальному провадженні №0000174.

Не погоджуючись із вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою скаргу адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на повідомлення про підозру від 17.01.2025 року у кримінальному провадженні №0000174 від 27.08.2024 року задовольнити в повному обсязі та скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 17.01.2025 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у межах кримінального провадження №0000174 від 27.08.2024 року, яке складене старшим слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_10 та погоджено прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_11 , та зобов`язати прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000174 від 27.08.2024 року, виключити з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань інформацію про повідомлення про підозру від 17.01.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

На обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що під час розгляду скарги, в порядку п. 10 ст. 303 КПК України судовий розгляд був здійснений неповно. Висновки суду, без належного дослідження необхідних для вирішення клопотання обставин, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи. Також, має місце порушення вимог КПК України.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, з огляду на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду. Суд не дослідив в повному обсязі обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

В доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли до суду 16.09.2025 року, захисник ОСОБА_6 зазначає, що на переконання сторони захисту ухвала слідчого судді від 23.07.2025 року є необґрунтованою, оскільки слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не з`ясував обставини справи та не дослідив належним чином жодного доказу, наданого стороною захисту і не надав їм належної оцінки.

При цьому, слідчий суддя обмежився лише цитуванням нормативно-правових актів, Кримінального процесуального кодексу та практики Європейського суду з прав людини.

Разом з тим, на думку апелянта, рішення слідчого судді є немотивованим, оскільки слідчий суддя взагалі не навів мотивів відхилення доказів сторони захисту та мотиви прийняття доводів сторони обвинувачення, чим порушив вимоги статті 94 КПК України.

При цьому, в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя не наводить жодних підстав та мотивів, чому саме скарга не підлягає задоволенню, а підозра скасуванню.

Захисник вважає, що в порушення вимог ст.ст. 23, 84, 94, 370, 372 КПК України в оскаржуваній ухвалі слідчого судді немає жодного слова про те, що слідчий суддя безпосередньо досліджувала якісь докази. Тобто, слідчий суддя, без дослідження безпосередньо жодних доказів та обставин процитувала чинне законодавство та винесла оскаржуване рішення.

Звертає увагу на те, що дії підозрюваного ОСОБА_7 , як директора виконавчого ДСГП «Ліси України», не містять ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, оскільки в письмовому повідомленні про підозру відсутнє обґрунтування та посилання на докази про наявність попередньої змови з іншими підозрюваними ( ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ) у цьому кримінальному провадженні.

Сторона захисту вважає, що на момент повідомлення про підозру ОСОБА_7 і станом на день звернення зі скаргою, матеріали кримінального провадження не містять жодних належних та достатніх доказів, які підтверджували б виникнення та наявність у ОСОБА_7 злочинного умислу, направленого на розтрату чужого майна, яке перебувало у його віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах в умовах воєнного стану.

У письмовому повідомленні про підозру відсутні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та обґрунтованість попередньої змови з іншими учасниками кримінального провадження. При цьому, слідчий та прокурор взагалі не зазначили в повідомленні про підозру, в чому саме полягала об`єктивна сторона кримінального правопорушення та дії ОСОБА_7 , які містять склад злочину.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 не є особою відповідальною за результати діяльності Департаменту IT технологій, Департаменту закупівель.

Апелянт вважає, що сторона обвинувачення у письмовому повідомленні про підозру прийшла до хибного висновку про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, зважаючи на запроваджений порядок ведення договірної роботи в ДСГП «Ліси України».

Так, слідчий суддя не дослідив та залишив поза увагою той факт, що Наказом №251 від 09.01.2023 року «Про організацію роботи» було затверджено Положення про організацію роботи та ведення договірної роботи в Державному спеціалізованому господарському підприємстві «Ліси України».

За таких обставин, вбачається, що на момент повідомлення про підозру, до кола службових повноважень ОСОБА_7 не входили обов`язки контролювати, перевіряти чи іншим чином брати участь у проведенні закупівель. Оскільки, саме уповноважені особи департаменту закупівель та IT-технологій несуть персональну відповідальність за проведення та підготовку закупівель.

Крім того, у підозрюваного ОСОБА_7 відсутні повноваження за установчо-розпорядчими документами ДСГП «Ліси України» розпоряджатись коштами та майном підприємства, що натомість покладено на Генерального директора, який не входить у групу підозрюваних у цьому провадженні.

Разом з тим, у матеріалах кримінального провадження відсутні достатні та обґрунтовані докази того, що ОСОБА_7 вчинив розтрату чужого майна, відчужив майно іншим особам, продав чи подарував, в обмін на інше майно, маючи організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції всупереч інтересам служби для незаконного і безоплатного обертання чужого майна.

Крім того, в доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначає, що під час судового розгляду сторона захисту звертала увагу суду, що Держаудитслужбою у II кварталі 2024 року проводилась ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності ДСГП «Ліси України» та його окремих філій за період з 26.10.2022 по 31.03.2024 року, про що складено Акт від 12.06.2024 року № 000700-22/9, предметом перевірки якої також був договір № 03-1/10.2023-3 від 03.10.2023 року, який за версією сторони обвинувачення був укладений з метою розтрати майна ДСГП «Ліси України», яке було у віданні ОСОБА_7 .

Згідно вказаного Акту Держаудитслужби порушень при укладенні і виконанні договору не встановлено, про що було відомо органу досудового розслідування до повідомлення ОСОБА_7 про підозру.

У зв`язку з чим, сторона захисту вважає, що повідомлення про підозру є необґрунтованим, не містить достатніх доказів на її підтвердження та є таким, що підлягає скасуванню.

Однак, слідчий суддя не дослідивши наданий стороною захисту доказ та не надавши йому оцінку залишив його поза увагою, що спричинило прийняття незаконного, необґрунтованого та немотивованого рішення.

Щодо відсутності достатніх доказів для підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, захисник зазначає, що слідчим суддею, не надано правову оцінку обставинам, що слідчим та прокурором обґрунтовується повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 17.01.2025 року наступними доказами: висновком комплексної експертизи № С543/544/24-23 від 18.11.2024 року, відповідно до якого розмір нібито спричинених збитків ДСГП «Ліси України» за оплату вартості закупівлі 2500 мобільних телефонів Sigma mobile X-treme PQ18 MAX Black за умовами договору № 03-1/10.2023-3 у постачальника ТОВ «ГРАФІКАПРОМ», складає 2 692 500 грн.; допитом свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; протоколом тимчасового доступу від 06.01.2025 року в Печерському УП ГУНП у м. Києві, в ході якого вилучені оригінали документів, що стосуються проведеної закупівлі вищевказаних мобільних телефонів; матеріалами відповіді на запит із ТОВ «Дейна»; договором №03-1/10.2023-3 від 03.10.2023 року із додатками; службовою запискою №299/11.2-03 від 31.08.2023 року про необхідність у проведенні закупівлі 2500 мобільних телефонів; протоколом рішення уповноваженої особи №763 від 06.09.2023 року про оголошення закупівлі мобільних телефонів кількості 2500 одиниць; протоколом рішення уповноваженої особи №890 від 25.09.2023 року про оголошення переможцем процедури закупівлі за ДК 021:2015: 32250000-0: мобільних телефонів ТОВ «ГРАФІКАПРОМ» із ціновою пропозицією - 17 227 500 грн.

Отже, за твердженням органу досудового розслідування, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 ґрунтується на підставі установчих та організаційно-розпорядчих документів ДСГП «Ліси України», документах, що стосуються проведення тендерної процедури, протоколів допиту свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та висновку комплексної експертизи експерта № С543/544/24-23 від 18.11.2024 року.

Разом з тим, жодний з наведених доказів не містить достатніх доказів, які були б достатніми для повідомлення про підозру ОСОБА_7 . Зазначені вище документи, підтверджують лише факт господарських відносин між ДСГП «Ліси України» та ТОВ «ГРАФІКАПРОМ» і не містять ніяких фактів, які можуть підтвердити причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли із суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчими Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000174 від 27.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України.

17.01.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

06.06.2025 року адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із вищезазначеною скаргою про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 17.01.2025 року, у кримінальному провадженні № 0000174, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 27.08.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Мотивуючи подану скаргу, адвокат зазначив, що повідомлення про підозру у вказаному провадженні необґрунтоване та підлягає скасуванню, оскільки відсутні докази завдання підприємству матеріальної шкоди, також у кримінальному провадженні відсутні потерпілі.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на повідомлення про підозру від 17.01.2025 року у кримінальному провадженні № 0000174.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що повідомлення про підозру відповідає вимогам ст. 277 КПК, при врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, воно було здійснено за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, які давали можливість дійти висновку про ймовірну причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, тому відсутні підстави для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених Главою 22 КПК України, під час складення повідомлення про підозру та порядку його вручення.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Право підозрюваного «знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють», що визначено пунктом 1 частини третьої статті 42 КПК України, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст.

Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки, як допустимих.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому КПК України, вручено повідомлення про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 за своїм змістом повністю відповідає вимогам ст. 277 КПК України і містить усі необхідні відомості, при врученні повідомлення детективом були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти висновку, що ОСОБА_7 ймовірно причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, що підтверджується сукупністю фактичних даних, які містяться в наданих матеріалах кримінального провадження.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про те, що посилання захисту на те, що повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_7 є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 276, 277 КПК України, є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах провадження. З врахуванням даних обставин вказана підозра слідчим суддею була визнана обґрунтованою, без чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого.

Питання про неналежність та допустимість доказів щодо причетності підозрюваного повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати такі питання та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів має визначити, що причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Таким чином, підстав для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених Главою 22 КПК України, під час складення повідомлення про підозру та порядку її вручення, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не здобуто доказів порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України, які б стали підставою для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги з доповненнями про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, а також про те, що повідомлення про підозру складено без достатніх доказів на підтвердження обставин інкримінованого діяння, фактично зводяться до питань доведеності винуватості, оцінки належності та допустимості зібраних у справі доказів.

Однак, з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру.

Так, перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності таких доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В апеляційній скарзі не наведено, та під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено даних про порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України під час складення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 , які б слугували підставою для її скасування.

Доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали не можуть бути визнані переконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питань, які стосуються повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, про обґрунтованість такої підозри.

Інші, наведені у апеляційній скарзі з доповненнями доводи, висновків слідчого судді не спростовують та не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, перевіркою матеріалів судового провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4