УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 190/1329/23

провадження № 51 - 2566 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року та Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року,

встановив:

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2002 року засуджено ОСОБА_4 за вчинення злочинів, передбачених ст.93 п.п. а, г, ж, з, і, ст.142 ч.3, ст.208 КК (в редакції від 05 квітня 2001 року), із застосуванням ст. 70 КК до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 26 листопада 2002 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2002 року стосовно засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року відмовлено у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2002 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року вищезазначену ухвалу місцевого суду залишено без зміни.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування зазначених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що народні засідателі, які приймали участь у розгляді судової справи та ухваленні вироку, взагалі не залучалися судом до участі у розгляді даної судової справи, їх не обирали до складу колегії суддів, яка розглядала судову справу, їм не надсилалися відповідні письмові запрошення до участі у розгляді судової справи, їх не ознайомлювали з їхніми правами та обов`язками. З огляду на зазначене вони не мали жодних повноважень на участь у розгляді даної судової справ. Таким чином вважає, що судами не взято до уваги те, що вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області стосовно нього ухвалений незаконним складом суду. Вважає, що оскаржувані ухвали судів є немотивованими та не відповідають вимогам ст. 419 КПК.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Системне тлумачення глави 34 КПК у сукупності з наведеними вище положеннями призводить до висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

До того ж, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.

Цей висновок підтверджується, крім іншого, і самим текстом статті 459 КПК, відповідно до якого нововиявленими обставинами визнаються:

- штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується виро»;

- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

- інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали.

Відповідно до вищезазначеного, нововиявлені обставини мають стосуватися лише вироку або судових рішень, що постановлені щодо цього вироку, тобто судового рішення по суті кримінального обвинувачення.

Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що суд першої інстанції об`єктивно встановив, що заява засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2002 року за нововиявленими обставинами, не містить обґрунтування з посиланням на обставини, які підтверджують наявність нововиявлених, вичерпний перелік яких зазначено у ч. 2 ст. 459 КПК.

При цьому апеляційний суд, переглядаючи ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року за заявою засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду та залишаючи зазначену ухвалу суду без змін, відповідно до вимог ст. 419 КПК, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги засудженого, та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Що стосується доводів засудженого з приводу того, що судами не взято до уваги те, що народні засідателі, які приймали участь у розгляді цієї кримінальної справи, не були обрані народними засідателем, а тому не мали жодних повноважень на участь у розгляді кримінальної справи в якості народних засідателей в травні 2002 року, слід вказати наступне.

Так, надаючи оцінку вказаним доводам, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_5 була обрана народним засідателем за Рішенням Дніпропетровської обласної ради народних депутатів № 133-6/ХХІІІ від 15 травня 1999 року «Про народних засідателів обласного суду», а народін засідателі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , були обрані народними засідателями за Рішенням Дніпропетровської обласної ради народних депутатів № 275-13/ХХІІІ від 20 жовтня 2000 року «Про народних засідателів обласного суду» та, що зазначені обставини не є нововиявленими в розумінні ч. 2 ст. 459 КПК.

При цьому, суд першої інстанції також зазначив, що оскільки вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області у кримінальній справі щодо ОСОБА_4 постановлений 20 травня 2002 року, то необхідним було встановлення фактичних даних про наявність повноважень та обрання як народних засідателів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 саме на час судового розгляду та постановлення вироку у цій справі Апеляційним судом Дніпропетровської області. Разом з тим судами обґрунтовано зазначено, що повноваження вищезазначених присяжних підтверджені Рішенням Дніпропетровської обласної ради народних депутатів № 133-6/ХХІІІ від 15 травня 1999 року та № 275-13/ХХІІІ від 20 жовтня 2000 року «Про народних засідателів обласного суду».

Верховний Суд наголошує, що засуджений ОСОБА_4 будь яких даних стосовно того, що Рішенням Дніпропетровської обласної ради народних депутатів № 275-13/ХХІІІ від 20 жовтня 2000 року скасовано Рішення Дніпропетровської обласної ради народних депутатів № 133-6/ХХІІІ від 15 травня 1999 року «Про народних засідателів обласного суду» не надав.

Таким чином, колегія суддів дійшла переконання, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з судом першої інстанції, який, під час розгляду заяви засудженого ОСОБА_4 , встановив фактичні дані, що підтверджують призначення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 народними засідателями та виконання ними відповідних обов`язків народних засідателів в межах цього кримінального провадження по час постановлення вироку.

Інших доводів, ніж ті, які були предметом перевірки апеляційного суду, та були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі засудженим не наведено.

Таким чином, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи сторони захисту та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами засудженого залишив без задоволення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції, відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з огляду на положення статей 412 та 413 КПК, а відтак й необхідності скасування чи зміни судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК.

Крім того, із долучених до касаційної скарги процесуальних документів жодним чином не убачається зазначене засудженим твердження про порушення його права на захист.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.

Оскільки з касаційної скарги засудженого, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року та Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3