Справа № 645/5817/25
Провадження № 1-кп/645/497/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000833 від 29.06.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Білопілля Сумської області, громадянина України, не одруженого, який має повну середню освіту, є ФО-П та директором ТОВ «Відродження-2014», на утриманні має двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

28.06.2025, приблизно о 23:10 годині, ОСОБА_5 керував технічно справним автомобілем «DODGE JOURNEY», р.н. НОМЕР_2 , який належить на праві власності останньому, та рухався по пр. Героїв Харкова зі сторони пр. Петра Григоренка, в напрямку вул. Харківських дивізій в місті Харкові.

Під час руху по автодорозі, а саме в районі буд. №196/1 по пр. Героїв Харкова в місті Харкові, водій ОСОБА_5 , діючи необережно, грубо порушив вимоги п.п. 12.3 та 18.1, Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

-п. 12.3 ПДР України «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»,

-п. 18.1 ПДР України «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»,

та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому в цей час знаходився пішохід, не зупинив керований ним транспортний засіб та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який переходив проїжджу частину автодороги зліва направо відносно його руху, по нерегульованому пішохідному переходу, та який за наслідками події отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, причиною смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стала тупа сукупна травма тіла, що супроводжувалась множинними переломами кісток скелету, ушкодженнями внутрішніх органів.

Відповідно до висновку комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису, порушення вимог п.п. 12.3 та 18.1 Правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «DODGE JOURNEY», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , які перебувають у причинному зв`язку і виразились у тому, що він при наближенні до позначеного дорожніми знаками та дорожньою розміткою нерегульованого пішохідного переходу повинен був знизити швидкість керованого ним транспортного засобу та при необхідності зупинитись для того, щоб надати дорогу пішоходу, який мав перевагу для руху при перетині проїзної частини з моменту, коли він вийшов на нерегульований пішохідний перехід та допустив наїзд автомобілем «DODGE JOURNEY», р.н. НОМЕР_2 , на пішохода ОСОБА_6 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, дав суду правдиві послідовні показання про обставини вчинення ним злочину, а саме: 28.06.2025 р. пізно ввечері, під комендантську годину, він керував своїм автомобілем по пр. Героїв Харкова у м. Харкові. Рухався по середній полосі зі швидкістю приблизно 80 км/год. Відволікся на помилку, що видав автомобіль, занадто пізно побачив пішохода, не встиг загальмувати та допустив на нього наїзд на нерегульованому пішохідному переході. Одразу зупинився, підбіг до нього, він був ще живий. Викликав швидку та поліцію, дочекався їх приїзду. Постійно перебував із потерпілим. Пояснив, що дуже шкодує за скоєне, щиро кається. Зазначив, що слідчими та ним вживалися заходи для ідентифікації особи загиблого, відшукання його родичів, з метою компенсації шкоди та поховання, однак їх знайти не вдалося.

Потерпілий органом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не залучався, цивільний позов не заявлено.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядає справу відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого, матеріалів щодо речових доказів та судових витрат.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю.

Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розуміння наслідків своїх дій, про що зазначено стороною обвинувачення в ході судового розгляду, виходячи з поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, не одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є особою з інвалідністю, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; є ФО-П та директором ТОВ «Відродження-2014», за місцем роботи характеризується добре, на диспансерному (профілактичному) обліку у КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР не звертався, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно досудової доповіді Індустріального районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, ризик вчинення ОСОБА_5 повторного правопорушення є низьким, ризик небезпеки для суспільства є також низьким. За висновком органу пробації, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе.

Відповідно до ст. 65 КК України та як роз`яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке за змістом ст. 12 КК України є тяжким злочином, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене, зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком при здійсненні контролю за поведінкою засудженого відповідно до положень ст. 76 КК України.

Як роз`яснено у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового. Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.

При вирішенні питання щодо додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує, що відповідно до матеріалів кримінального провадження професійна діяльність обвинуваченого не пов`язана з використанням власного автомобіля.

Суд констатує, що завдання Кримінального кодексу України полягає в тому числі і у забезпеченні громадського порядку та громадської безпеки від злочинних посягань, а також запобігання злочинам. При цьому суспільні інтереси щодо забезпеченні громадського порядку та громадської безпеки від злочинних посягань у транспортній сфері повинні домінувати над особистими інтересами обвинувачених та їх родичів.

Отже, дотримуючись вимог, передбачених ч. 2 ст. 65 КК України, суд приходить до висновку про те, що без призначення додатково покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень - є неможливим, а не призначення цього додаткового покарання не слугуватиме загальним принципам особистої та загальної превенції.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що лише при призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, покарання стане дієвим для досягнення мети щодо виправлення обвинуваченого, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком при здійсненні контролю за поведінкою засудженого відповідно до положень ст. 76 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, відомостей про особу обвинуваченого, враховуючи пом`якшуючу та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Призначення даного покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати слід вирішити відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати із залучення експерта.

Відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Хароква від 30.06.2025 р. застосовано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 27 серпня 2025 року включно. Визначено суму застави в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 121 120 грн.

Як вбачається з повідомлення т.в.о. начальника Харківського слідчого ізолятора ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , був звільнений 01.07.2025 року з ДУ "Харківський слідчий ізолятор" по сплаті застави у розмірі 121 120 грн.

Зазначений запобіжний захід діє до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили застава підлягає поверненню заставодавцю.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 370, 371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 09.12.2025 р.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави (код доходів 24060600) вартість проведених судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу №9537/10307/10308 від 18.07.2025 в сумі 10177,92 грн. та комплексної судової транспортно-трасологічної, фототехнічної та експертизи відео, звукозапису №10566/10567/10569 від 30.07.2025 в сумі 31806,00 грн.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

лазерний диск з відеофайлами залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження;

-автомобіль «DODGE JOURNEY», р.н. НОМЕР_2 , - вважати повернутим законному власнику.

Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 коп., внесену заставодавцем ОСОБА_10 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області згідно із квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки # 0.0..1 від 30 червня 2025 року з призначенням платежу: «Застава за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно ухвали Київський районний суд м.Харкова від 30.06.25 по справі 953/6711/25, внесені ОСОБА_10 за власні кошти», визначену ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30 червня 2025 року, повернути заставодавцю - ОСОБА_10 відповідно до ст. 182 КПК України.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Немишлянський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, а також право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1