КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 355/2126/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/8362/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 , яка подана в інтересах ПП «Миколай Плюс», та апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 , яка подана в інтересах ПП «Миколай Плюс» та «ПП СОРТ», на ухвалу слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2025 року про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2025 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000463 від 04.10.2025 року.

Накладено арешт на вилучене 03.10.2025 року майно під час огляду на відкритій ділянці місцевості з кадастровим номером :060:0001 на території Березанської міської територіальної громади Броварського району Київської області, а саме: 1) комбайн марки CLAAS моделі «730 TRION», н.з. НОМЕР_1 із жаткою марки «Olimac Drago», що належить ПП «МИКОЛАЙ ПЛЮС»; 2) комбайн марки John Deere моделі «S670i», н.з. НОМЕР_2 із жаткою марки «Olimac Drago»; 3) трактор марки New Holland моделі Т7.260 н.3. НОМЕР_3 , який перебуває у зчепленні з причепом н.з. НОМЕР_4 ; 4) трактор марки John Deere моделі «7930», н.з. НОМЕР_5 ; трактор марки New Holland моделі «Т8.440 Genesis» без реєстраційного номеру VIN НОМЕР_6 , який перебуває у зчепленні з причепом н.з. НОМЕР_7 , що належить ПП «СОРТ» - з забороною користування, розпорядження та відчуження до моменту прийняття рішення по кримінальному провадженню.

Визначено місце зберігання: комбайну марки CLAAS моделі «730 TRION», н.з. НОМЕР_1 із жаткою марки «Olimac Drago»; комбайну марки John Deere моделі «S670i», н.з. НОМЕР_2 із жаткою марки «Olimac Drago»; трактору марки New Holland моделі Т7.260 н.з. НОМЕР_3 , який перебуває у зчепленні з причепом н.з. НОМЕР_4 ; 4) трактору марки John Deere моделі «7930», н.з. НОМЕР_5 ; трактору марки New Holland моделі «T8.440 Genesis» без реєстраційного номеру VIN НОМЕР_6 , який перебуває у зчепленні з причепом н.3. НОМЕР_7 , на майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: Київська область, Броварський район, с. Семенівка, вул. Піщана, 15.

Дозволено слідчому, прокурору використовувати дане майно під час проведення слідчих дій та в ході проведення експертиз.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власників майна ПП «СОРТ» та ПП «Миколай Плюс» - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційні скарги, у яких просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 09.10.2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

На обґрунтування апеляційних скарг апелянт вказує на те, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а отже не є обгрунтованим та вмотивованим.

Оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства з огляду на наступне:

Клопотання до суду надійшло від неуповноваженого суб`єкта;

Клопотання подане із пропуском строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, та мало бути повернуто ініціатору арешту;

Суд не врахував, що вилучена спеціальна господарська техніка не підпадає під ознаки речових доказів, викладених в ст. 98 КПК України, а орган досудового розслідування не надав жодних доказів та не навів протилежного;

Суд не врахував, що в діях юридичних осіб - власників техніки, а також службових осіб підприємств відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 1 ст. 364 КК України, і як наслідок, необгрунтовано застосував найбільш обтяжливий захід забезпечення кримінального провадження, з порушенням положень, передбачених ст. 173 КПК України.

Адвокат зазначає, що із системного аналізу відповідних норм вбачається, що законодавець пов`язує виникнення процесуальних прав та обов`язків у третьої особи, майно якої арештовується чи вже арештовано, з клопотанням про накладення арешту на таке майно, поданого виключно прокурором.

На майно ж підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні арешт може бути накладений, у тому числі за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором.

Таким чином, вбачається, що звертатись з клопотанням про арешт майна третьої особи, тобто будь-якої юридичної чи фізичної особи, яка не має процесуального статусу, а набуває такого відповідно до ст. 64-2 КПК України, має право виключно прокурор. Слідчий за погодженням з прокурором такої процесуальної можливості не має.

В порушення положень ст. 172 КПК України слідчим суддею Баришівського районного суду Київської області клопотання слідчого, погоджене прокурором про накладення арешту на майно юридичних осіб (майна третьої особи), не повернуто ініціатору та розглянуто по суті, що потягло за собою порушення прав та обов`язків власників майна.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що 03.10.2025 органом досудового розслідування проведено огляд на відкритій ділянці місцевості на території Березаньської міської територіальної громади Броварського району Київської області. В ході проведення огляду вилучено майно, яке належить ПП «Миколай Плюс» та ПП «Сорт».

Клопотання про арешт майна подано стороною обвинувачення 06.10.2025 року, поза межами строку, встановленого ст. 171 КПК України.

Тобто, слідчим суддею положення ст. 171, 172 КПК України не дотримані, що є істотним порушенням вимог кримінального процесу та потягло за собою порушення прав власників майна.

Орган досудового розслідування стверджує що начебто всупереч основній меті використання земельних ділянок - використання для виведення нових сортів насіння і вирощування різних видів зернових з метою розвитку галузі, службові особи ФІЛІЇ №2 ДП ЦСЕНСМ, , або самого державного підприємства, мотивуючи збитковістю здійснення господарської діяльності підприємства, надають земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка перебуває в постійному користуванні підприємства та належать Державі, в користування шляхом «прихованої» оренди, тобто маскуючи це під виглядом укладення договору спільної діяльності щодо обробки земельної ділянки, оминаючи встановлений Законом України «Про оренду землі» порядок оренди земель, які перебувають у державній власності.

Також, сторона обвинувачення стверджує, що начебто встановлено факт можливого зловживання службовим становищем всупереч інтересам державного підприємства збоку службових осіб ДП «ЦЕНТР СЕРТИФІКАЦІЇ ТА ЕКСПЕРТИЗИ НАСІННЯ І САДИВНОГО МАТЕРІАЛУ», КОД , яким створено умови для одержання неправомірної вигоди ПП «СОРТ», під час використання земель державної власності сільськогосподарського призначення для дослідних і навчальних цілей, що спричинило тяжкі наслідки для держави.

При цьому, стороною обвинувачення свідомо перекручуються факти, законна господарська діяльність сільськогосподарських виробників називається «протиправною», угоди укладені в межах чинного законодавства, без належного правового обґрунтування та підтвердження, в клопотанні описуються, як приховані договори оренди, а суд органом досудового розслідування вводиться в оману.

Насправді, державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (далі - ДП «ЦСЕНСМ») протягом останніх років має господарські відносини з Приватним підприємством «Миколай-Плюс».

Так, 06 січня 2023 року між ДП «ЦСЕНСМ» та ПП «Миколай-Плюс» укладено договір № 1-1/2023-ПР. Даний договір передбачав надання послуг з виконання сільськогосподарських робіт на земельних ділянках, що перебувають у користуванні ДП «ЦСЕНСМ», у тому числі, земельної ділянки, вказаної в клопотанні № :20:060:0001.

У зв?язку із накладенням арештів на рахунки ДП «ЦСЕНСМ» у межах численних виконавчих проваджень та неможливістю здійснення розрахунків, щоб не допустити зупинки діяльності підприємства, 06 січня 2023 року та 19 січня 2024 року додатково були укладені трьохсторонні договори відступлення права вимоги між ДП «ЦСЕНСМ», ПП «Миколай плюс» та ДП «Системні Аграрні Технології» (ДП «САТ»). Обидва договори проходили обов`язкову процедуру погодження з Фондом державного майна України (ФДМУ) та Наглядовою радою ДП «ЦСЕНСМ», до складу якої входили, серед іншого, представники ФДМУ.

Відповідні договори за версією сторони обвинувачення є протиправними, хоча жодних судових рішень з цього приводу не виносилось, договори ніким не оспорювались, а всі твердження органу досудового розслідування є припущеннями. На підставі даних договорів Державне підприємство отримувало грошові кошти.

Усі зобов`язання по вказаним договорам були виконані вчасно. Проведено повні взаєморозрахунки між сторонами.

У зв?язку із рішенням Фонду державного майна України про приватизацію ДП «ЦСЕНСМ» у 2024 році, підприємство відновило самостійні розрахунки, тому нові договори з ДП «САТ» більше не укладалися.

Договір поставки майбутнього врожаю № 10-1/2025-Ф та договір про виконання сільськогосподарських робіт від 29.10.2024 року знаходяться в процесі виконання. Згідно останніх, Державне підприємство замовило послуги у власників майна, а обробіток та засів земельної ділянки № :20:060:0001 здійснюється в межах чинного законодавства.

Таким чином, вилучена сільгосптехніка не є знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 1ст. 364 КК України, не зберегли на собі їх сліди, та не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Також останні не є предметами, що були об?єктом кримінально протиправних дій та не набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Сільськогосподарська техніка з огляду на обставини, наведені вище, з урахуванням, у тому числі, відсутності кримінальних правопорушень як таких, за жодним із критеріїв, передбачених ст. 98 КПК України, не підпадає під ознаку речового доказу, окрім формального винесення постанови органом досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, арешт накладений ухвалою суду першої інстанції з метою збереження речових доказів є протиправним.

Суд не врахував, що в діях юридичних осіб - власників техніки, а також службових осіб даних підприємств відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 1 ст. 364 КК України і, як наслідок, необґрунтовано застосував найбільш обтяжливий захід забезпечення кримінального провадження, з порушенням положень ст. 173 КПК України.

Як вказувалось вище, в діях осіб приватних або державних структур відсутні склади кримінальних правопорушень, передбачені ч. 2 ст. 197-1, ч. 1 ст. 364 КК України, при цьому, частина 11 ст. 170 КПК України унормовує, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

В оскаржуваній ухвалі, слідчий суддя взагалі не навів причину (обставини) заборони або обмеження користування, розпорядження майном, які повинні підтверджувати, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до п.6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наслідки арешту майна для третіх осіб.

Наразі невідомо, задля досягнення яких реальних цілей кримінального провадження це майно взагалі арештовано, а правомірна підприємницька діяльність власників майна заблокована.

Вирішуючи питання про арешт майна суд має враховувати, що може безпідставно обмежити право власності третьої особи, майно якої було вилучено під час огляду.

Накладення арешту на майно в даному випадку не відповідає принципу розумності та створює негативні наслідки для особи, оскільки позбавляє права користуватися та розпоряджатися майном. Такий ступінь втручання у права останнього не є співрозмірним завданням кримінального провадження та не виправдовує потреби досудового розслідування.

Підсумовуючи доводи апеляційних скарг, апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню у зв?язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В судове засідання учасники провадження не з`явились, про дату, час та місце судового засідання їх було повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників провадження, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки клопотання прокурора розглянуто слідчим суддею 09.10.2025 року без виклику власників майна, копію повного тексту представником власників майна отримано 14.10.2025 року, а апеляційну скаргу подано до суду 19.10.2025 року, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділення ВП №l Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебуває кримінальне провадження №0000463 від 04 жовтня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 1 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.10.2025 року, надійшло повідомлення до СПД №l BП №1 Броварського РУП про те, що здійснено самовільне зайняття особливо цінної земельної ділянки з кадастровим номером :060:0001 яка розташована на території Березанської міської територіальної громади Броварського району Київської області.

Встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером: :20:060:0001 має цільове призначення: 01.09 «Для дослідних і навчальних цілей», загальною площею 185,4 га, розташована на території Березанської міської територіальної громади Броварського району Київської області.

За результатами вжитих оперативних заходів установлено суб`єкт господарювання, який здійснив незаконний посів сільськогосподарської продукції на земельній ділянці з кадастровим номером: :20:060:0001 - ПП "СОРТ", , дата заснування 03.02.2000, статутний капітал 15 000 ?, основний вид діяльності 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, адреса: 07541, Київська обл., місто Березань, вулиця Промислова, 4.

Установлено, що з північної частини земельної ділянки :20:060:0001 межує із землями сільськогосподарського призначення, які перебувають у приватній власності різних фізичних осіб (паї), право постійного користування яких здійснює ПП "СОРТ", , спільна діяльність якого тісно пов`язана із ПП "МИКОЛАЙ-ПЛЮС", , керівництво та фінансово-господарську діяльність яких здійснюють родина Пархоменків:

- директор, засновник, власник ПП "СОРТ", є ОСОБА_9 ;

- директор, засновник, власник ПП "МИКОЛАЙ-ПЛЮС", є ОСОБА_10 ;

які є синами ОСОБА_11 , колишнього директора ДП БЕРЕЗАНСЬКА ДЕРЖАВНА СОРТОДОСЛІДНА СТАНЦІЯ, КОД .

Встановлено, що ДП «БЕРЕЗАНСЬКА ДЕРЖАВНА СОРТОДОСЛІДНА СТАНЦІЯ», , дата заснування - 15.02.1995, припинено свою діяльність, основний вид діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, інші види діяльності: вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, розведення великої рогатої худоби молочних порід адреса: Київська обл., місто Березань, вулиця Шевченка, 350, власник та засновник: КИЇВСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР ЕКСПЕРТИЗИ СОРТІВ РОСЛИН, , у використанні та обробленні якої перебувала земельна ділянка :20:060:0001 Міністерством агарної політики та продовольства України видано наказ N? 807 від 30.12.2011, відповідно до якого вирішено реорганізувати державні сортодослідні станції шляхом приєднання до ДП «ЦСЕНСМ», яке визнано їх правонаступником, а ДП «БЕРЕЗАНСЬКА ДЕРЖАВНА СОРТОДОСЛІДНА СТАНЦІЯ», , була реорганізована у ФІЛІЯ N?2 ДП "ЦЕНТР СЕРТИФІКАЦІЇ ТА ЕКСПЕРТИЗИ НАСІННЯ І САДИВНОГО МАТЕРІАЛУ", КОД , відокремлений підрозділ, види діяльності основний: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, адреса: Київська обл., Броварський р-н, місто Березань, вул. Шевченків шлях, 350.

Так, всупереч основній меті використання земельних ділянок - використання для виведення нових сортів насіння і вирощування різних видів зернових з метою розвитку галузі, службові особи ФІЛІЇ N?2 ДП ЦСЕНСМ, , або самого державного підприємства, мотивуючи збитковістю здійснення господарської діяльності підприємства, надають земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка перебуває в постійному користуванні підприємства та належать Державі, в користування шляхом «прихованої» оренди, тобто маскуючи це під виглядом укладення договору спільної діяльності щодо обробки земельної ділянки, оминаючи встановлений Законом України «Про оренду землі» порядок оренди земель, які перебувають у державній власності.

Тобто, встановлено факт можливого зловживання службовим становищем всупереч інтересам державного підприємства з боку службових осіб ДП "ЦЕНТР СЕРТИФІКАЦІЇ ТА ЕКСПЕРТИЗИ НАСІННЯ І САДИВНОГО МАТЕРІАЛУ" , яким створено умови для одержання неправомірної вигоди ПП «СОРТ» під час використання земель державної власності сільськогосподарського призначення для дослідних і навчальних цілей, що спричинило тяжкі наслідки для держави.

03.10.2025 року, проведено огляд на відкритій ділянці місцевості з кадастровим номером :060:0001 на території Березанської міської територіальної громади Броварського району Київської області. В ході проведення огляду вилучено: 1) комбайн марки CLAAS моделі «730 TRION», н.з. НОМЕР_1 із жаткою марки «Olimac Drago»; 2) комбайн марки John Deere моделі «S670i», н.з. НОМЕР_2 із жаткою марки «Olimac Drago»; 3) трактор марки New Holland моделі Т7.260 н.3. НОМЕР_3 , який перебуває у зчепленні з причепом н.з. НОМЕР_8 ; 4) трактор марки John Deere моделі «7930», н.з. НОМЕР_5 ; трактор марки New Holland моделі «T8.440 Genesis» без реєстраційного номеру VIN НОМЕР_6 , який перебуває у зчепленні з причепом н.з. НОМЕР_7 .

В ході розслідування встановлено, що комбайн марки CLAAS моделі «730 TRION», н.з. НОМЕР_1 із жаткою марки «Olimac Drago», належить приватному підприємству «МИКОЛАЙ ПЛЮС». Комбайн марки John Deere моделі «S670i», н.3. НОМЕР_2 із жаткою марки «Olimac Drago»; трактор марки New Holland моделі Т7.260 н.з. НОМЕР_9 , який перебуває у зчепленні з причепом н.з. НОМЕР_4 ; трактор марки John Deere моделі «7930», н.з. НОМЕР_5 ; трактор марки New Holland моделі «T8.440 Genesis» без реєстраційного номеру VIN НОМЕР_6 , який перебуває у зчепленні з причепом н.з. НОМЕР_7 належить приватному підприємству «СОРТ».

Відповідно до отриманої інформації земельна ділянка з кадастровим номером :060:0001 належить ДП «ЦЕНТР СЕРТИФІКАЦІЇ ТА ЕКСПЕРТИЗИ НАСІННЯ І САДИВНОГО МАТЕРІАЛУ» та має цільове призначення 01.09 «для дослідних та навчальних цілей» загальною площею 185,4 га. Однак службовими особами ДП «ЦЕНТР СЕРТИФІКАЦІЇ ТА ЕКСПЕРТИЗИ НАСІННЯ І САДИВНОГО МАТЕРІАЛУ» був заключений договір 29.10.2024 року із ПП «МИКОЛАЙ ПЛЮС» щодо сільськогосподарських робіт на зазначеній земельні ділянці.

Опитаний за даним фактом ОСОБА_12 , директор ПП «МИКОЛАЙ ПЛЮС» повідомив, що 29.10.2024 року він уклав договір з ДП «ЦЕНТР СЕРТИФІКАЦІЇ ТА ЕКСПЕРТИЗИ НАСІННЯ І САДИВНОГО МАТЕРІАЛУ», в якому він являється виконавцем всього спектру земельних робіт на полі. 3 квітня 2025 року були розпочаті земельні роботи. 03.10.2025 року власник поля після перевірки надав дозвіл на збір врожаю. На дане поле приїхала техніка, яка перебуває в оренді та комбайн CLAAS моделі «730 TRION», н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності підприємства ПП «МИКОЛАЙ ПЛЮС».

Опитаний ОСОБА_13 повідомив, що він працює у ПП «СОРТ» трактористом на марці New Holland моделі Т7.260 н.з. НОМЕР_3 . 03.10.2025 року йому повідомили про те, що неподалік с. Дубове, Київської області необхідно буде здійснювати збір врожаю кукурудзи. Того ж дня о 19 год 30 хв вони припинили роботу та через деякий час приїхали працівники поліції.

Опитаний ОСОБА_14 повідомив, що 03.10.2025 року він приїхав на роботу до ПП «МИКОЛАЙ ПЛЮС» після чого на комбайні John Deere моделі «S670i», н.з. НОМЕР_2 поїхав на поле збирати врожай кукурудзи. На місці представники ДП «ЦЕНТР СЕРТИФІКАЦІЇ ТА ЕКСПЕРТИЗИ НАСІННЯ І САДИВНОГО МАТЕРІАЛУ» надали дозвіл на збір врожаю. Після чого приїхали працівники поліції.

Опитаний ОСОБА_15 повідомив, що він приїхав на роботу до ПП «МИКОЛАЙ ПЛЮС» після чого на комбайні CLAAS моделі «730 TRION», н.з. НОМЕР_1 поїхав на поле збирати врожай кукурудзи. В ході здійснення збирання врожаю приїхали працівники поліції.

Виявлені та вилучені транспортні засоби 04.10.2025 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

07.10.2025 року (клопотання датоване 06.10.2025) слідчий СВ ВП №1 Броварського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області ОСОБА_7 за погодженням з прокурором Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури ОСОБА_8 звернулась до слідчого судді Баришівського районного суду Київської області з клопотанням про арешт майна, в якому просила задовольнити дане клопотання та винести ухвалу про накладення арешту, на вилучене майно 03.10.2025 під час огляду на відкритій ділянці місцевості з кадастровим номером :060:0001 на території Березанської міської територіальної громади Броварського району Київської області, а саме: 1) комбайн марки CLAAS моделі «730 TRION», н.3. НОМЕР_1 із жаткою марки «Olimac Drago», що належить ПП МИКОЛАЙ ПЛЮС»; 2) комбайн марки John Deere моделі «S670i», н.з. НОМЕР_2 із жаткою марки «Olimac Drago»; 3) трактор марки New Holland моделі Т7.260 н.з. НОМЕР_10 , який перебуває у зчепленні з причепом н.з. НОМЕР_4 ; 4) трактор марки John Deere моделі «7930», н.з. НОМЕР_5 ; трактор марки New Holland моделі «Т8.440 Genesis» без реєстраційного номеру VIN НОМЕР_6 , який перебуває у зчепленні з причепом н.з. НОМЕР_7 , що належить ПП «СОРТ» - з забороною користування, розпорядження та відчуження до моменту прийняття рішення по кримінальному провадженню.

Також просила визначити місце зберігання: комбайну марки CLAAS моделі «730 TRION», н.з. НОМЕР_1 із жаткою марки «Olimac Drago»; комбайну марки John Deere моделі «S670i», н.з. НОМЕР_2 із жаткою марки «Olimac Drago»; трактору марки New Holland моделі Т7.260 н.з. НОМЕР_3 , який перебуває у зчепленні з причепом н.з. НОМЕР_4 ; 4) трактору марки John Deere моделі «7930», н.з. НОМЕР_5 ; трактору марки New Holland моделі «Т8.440 Genesis» без реєстраційного номеру VIN НОМЕР_6 , який перебуває у зчепленні з причепом н.з. НОМЕР_7 на майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: Київська область, Броварський район, с. Семенівка, вул. Піщана, 15.

Клопотання слідчий мотивувала тим, що метою арешту майна у зазначеному випадку є збереження речових доказів у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2025 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Броварського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000463 від 04.10.2025 року.

Накладено арешт на вилучене 03.10.2025 року майно під час огляду на відкритій ділянці місцевості з кадастровим номером :060:0001 на території Березанської міської територіальної громади Броварського району Київської області, а саме: 1) комбайн марки CLAAS моделі «730 TRION», н.з. НОМЕР_1 із жаткою марки «Olimac Drago», що належить ПП МИКОЛАЙ ПЛЮС»; 2) комбайн марки John Deere моделі «S670i», н.з. НОМЕР_2 із жаткою марки «Olimac Drago»; 3) трактор марки New Holland моделі Т7.260 н.3. НОМЕР_3 , який перебуває у зчепленні з причепом н.з. НОМЕР_4 ; 4) трактор марки John Deere моделі «7930», н.з. НОМЕР_5 ; трактор марки New Holland моделі «Т8.440 Genesis» без реєстраційного номеру VIN НОМЕР_6 , який перебуває у зчепленні з причепом н.з. НОМЕР_7 , що належить ПП «СОРТ» - з забороною користування, розпорядження та відчуження до моменту прийняття рішення по кримінальному провадженню.

Визначено місце зберігання: комбайну марки CLAAS моделі «730 TRION», н.з. НОМЕР_1 із жаткою марки «Olimac Drago»; комбайну марки John Deere моделі «S670i», н.з. НОМЕР_2 із жаткою марки «Olimac Drago»; трактору марки New Holland моделі Т7.260 н.з. НОМЕР_3 , який перебуває у зчепленні з причепом н.з. НОМЕР_4 ; 4) трактору марки John Deere моделі «7930», н.з. НОМЕР_5 ; трактору марки New Holland моделі «T8.440 Genesis» без реєстраційного номеру VIN НОМЕР_6 , який перебуває у зчепленні з причепом н.3. НОМЕР_7 на майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: Київська область, Броварський район, с. Семенівка, вул. Піщана, 15.

Дозволено слідчому, прокурору використовувати дане майно під час проведення слідчих дій та в ході проведення експертиз.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя зазначив, що зазначене в клопотанні майно підпадає під ознаки речових доказів, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до положень статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникненню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу власника майна з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводів апеляційних скарг представника власників майна - адвоката ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Твердження апелянта про непричетність службових осіб ПП «Миколай Плюс» та ПП «СОРТ» до кримінального правопорушення, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення про те, що вилучене майно може містити інформацію, яка може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому зазначене майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта про відсутність будь-яких об`єктивних доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення власниками майна є передчасними та такими, що не є предметом оцінки слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу власника майна з можливістю арешту такого майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Твердження апелянта про те, що вилучена сільгосптехніка не є знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 1ст. 364 КК України, не зберегли на собі їх сліди, та не містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також останні не є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій та не набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є безпідставними, так як встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене при обшуку майно могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що постанова від 04.10.2025 року про визнання майна речовими доказами не містить належного обґрунтування, так як вказана постанова слідчого, а також клопотання про арешт майна, з посиланням на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, всупереч твердженням представника власників майна, містять відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність такого майна ознакам речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема, посилання на те, що зазначене майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить інформацію, яка має значення для встановлення фактів та обставин, що з`ясовуються під час кримінального провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Доводи апеляційних скарг представника власників майна про те, що клопотання про накладення арешту на майно до суду подано особою, неуповноваженою на звернення з даним клопотанням, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвалита відмови у задоволенні клопотання слідчого.

Крім того, як убачається із долучених до клопотання матеріалів, після внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за 0000463 від 04.10.2025 року, постановою Т.в.о заступника начальника ВП - начальника СВ ВП №1 Броварського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_16 було визначено слідчу групу та старшого слідчого групи - ОСОБА_7 .

З наведеного убачається, що станом на 06.10.2025 слідчий СВ ВП №1 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 обгрунтовано звернулась із клопотанням про арешт майна до Баришівського районного суду Київської області, та станом на день розгляду такого клопотання, у слідчого судді Баришівського районного суду Київської області були відсутні підстави для висновку про звернення з даним клопотанням не уповноваженої особи.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційних скарг про неспівмірність обмеження прав власників майна завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Доводи апеляційних скарг про те, що орган досудового розслідування пропустив строк звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, огляд території було проведено 03.10.2025 року, а клопотання було направлено до суду першої інстанції поштою 06.10.2025, про що свідчить копія конверту та накладні з поштового відділення, тобто в межах визначеного законом строку звернення з клопотанням про арешт майна до слідчого судді.

Відповідно абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судці, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. При вирішенні питання про арешт майна, яке має значення для виконання завдань кримінального провадження, слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Таким чином, такої підстави для відмови в арешті майна як пропущення строку звернення з клопотанням КПК не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів (чи навіть з інших підстав), ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт.

Отже, сам по собі факт порушення строків звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає завданням кримінального провадження. Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна не позбавляє таке майно доказової (у разі його арешту як речового доказу) чи забезпечувальної (при забезпеченні цивільного позову чи можливої конфіскації) «сили» в кримінальному провадженні, тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.

Крім того, варто зазначити, що сплив процесуального строку виконання обов`язку вжиття заходів до збереження майна не припиняє необхідності виконати цей обов`язок стороною обвинувачення і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії. Аналогічна правова позиція щодо правових наслідків пропуску строку виконання обов`язку детально висвітлена в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 08.04.2020 у справі №263/15845/2019.

Тобто, з одного боку порушення передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України строку є юридичним фактом, з яким закон пов`язує припинення режиму тимчасового вилучення майна (ст. 169 КПК України «Припинення тимчасового вилучення майна»), встановлює обов`язок негайно повернути майно особі, в якої воно було тимчасово вилучене, а з іншого - не є підставою для відмови в арешті майна.

Інші доводи апеляційних скарг, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику ПП «Миколай Плюс» та ПП «СОРТ» - адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , яка подана в інтересах ПП «Миколай Плюс», та апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , яка подана в інтересах ПП «Миколай Плюс» та ПП «СОРТ», - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4