справа № 615/1803/21
провадження № 1-кп/631/23/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

а також

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Нововодолазького районного суду Харківської області справу з єдиним унікальним № 615/1803/21 за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 вересня 2021 року під № 0000185 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Люботин Харківської області, громадянина України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 31 січня 2003 року Люботинським МВ УМВС України в Харківській області), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який має середньо-технічну освіту, неодружений, неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

14 вересня 2021 року близько 19 години 00 хвилин у світлий час доби, більш точно часу як на стадії досудового розслідування, так і в суді встановити не виявилось за можливе, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , перебував в стані алкогольного сп`яніння (вміст алкоголю в крові 2,64 ‰), чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, проїжджаючи Х-подібне перехрестя нерівнозначних доріг, рухаючись з другорядної польової дороги, де встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», пересікав автодорогу М-03 сполученням «Київ - Харків - Довжанський» в напрямку села Золочівське Богодухівського району Харківської області, на ділянці 439 км. + 500 м., діючи необережно, не врахував дорожню обстановку, наближаючись до нерегульованого Х-подібного перехрестя з автодорогою М-03 сполученням «Київ - Харків - Довжанський», маючи об`єктивну можливість в умовах необмеженої оглядовості спостерігати за дорожньою обстановкою, а також станом дорожнього покриття та погодними умовами, не маючи перешкод технічного характеру для безпечного забезпечення руху, проте виїхавши на головну дорогу М-03 сполученням «Київ - Харків - Довжанський» на ділянці 439 км. + 500 м. без надання переваги у русі автомобілю марки «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , який рухався по головній дорозі, діючи необережно порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 1.10 розділу 1 (в частині значення термінів «небезпека для руху»); підпунктів б) та д) пункту 2.3, підпункту а) пункту 2.9 розділу 2, пункту 16.11 розділу 16, пункту 2.1 глави 2 розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до яких:

пункт 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

пункт 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

підпункти б) та д) пункту 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

підпункт а) пункту 2.9 «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

пункт 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

пункт 2.1 глави 2 розділу 33 «Дати дорогу». Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Внаслідок вищевказаного порушення Правил дорожнього руху водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21011», державний номерний знак НОМЕР_5 , допустив зіткнення передньою правою частиною свого автомобіля із передньою частиною автомобіля марки «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , який рухався по головній дорозі М-03 сполученням «Київ - Харків - Довжанський», внаслідок якого пасажири автомобіля «ВАЗ-21011», ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження.

Відповідно до висновків судової автотехнічної експертизи № CE-19/121-21/20665-IT від 23 вересня 2021 року, та № 24262/30228/30229/30230/30231/30232/30233/30234/30235/30236 від 17 листопада 2021 року порушення пункту 16.11 розділу 16, пункту 2.1 «Дати дорогу» глави 2 розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієм ОСОБА_4 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажири автомобіля «ВАЗ- 21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_10 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Так, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля «ВАЗ-21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_10 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-14/122-Важ/21 від 01 листопада 2021 року отримав наступні тілесні ушкодження: забійно-рвані рани м`яких тканин голови, обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день), а також перелом лонних кісток зі зміщенням кісткових уламків, які відносяться до середнього ступеня тяжкості, що спричинили за собою тривалий розлад здоров`я тривалістю понад трьох тижнів (21 дня).

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля пасажир автомобіля «ВАЗ-21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_7 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-14/120-Важ/21 від 01 листопада 2021 року отримала наступні тілесні ушкодження: тілесне ушкодження у вигляді забійної рана правої скроневої ділянки, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні, а також перелом 4 и 5 ребер справа, правосторонній пневмоторакс, травматичний шок ІІ ступеню, встановлені у ОСОБА_7 (у комплексі), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у присутності захисника - ОСОБА_5 повідомив, що суть обвинувачення йому зрозуміла, винним себе визнав частково, зазначивши про відсутність у нього умислу на вчинення кримінального правопорушення, а також вважав, що у його діях не було порушення Правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Скориставшись правом, передбаченим приписами статті 63 Конституції України, ОСОБА_4 від надання будь-яких пояснень відмовився.

Не зважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (повідомленій підозрі), винуватість обвинуваченого доведена всіма зібраними, наданими суду та дослідженими у судовому засіданні, у повній відповідності до вимог чинного кримінального процесуального кодифікованого закону України, доказами у їх сукупності.

Так, допитана відповідно до положень статті 353 Кримінального процесуального кодексу України, у взаємозв`язку із частинами 2, 3, 5 - 14 статті 352 Кримінального процесуального кодексу України потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що 13 вересня 2021 року у неї був день народження, який вони святкували разом з гостями. Під час святкування всі вживали спиртні напої, у тому числі ОСОБА_4 , з яким вони мешкають разом без реєстрації шлюбу. Свято було до пізньої ночі, точніше до 03 години 00 хвилин наступного дня. 14 вересня 2021 року близько 16 години 00 хвилин вони усією компанією, яка складалась з п`яти чоловік, поїхали на ставок. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_4 . На ставку вони відпочивали, купались та вживали алкогольні напої. Особисто вона не бачила, чи вживав на ставку алкогольні напої ОСОБА_4 . Після відпочинку усі сіли до автомобілю та поїхали додому. За кермом був ОСОБА_4 , вона сиділа на передньому пасажирському сидінні, позаду сиділи ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Коли їх автомобіль виїжджав на дорогу сталась дорожньо-транспортна пригода, але як все відбувалась вона не пам`ятає. Після цієї події вона два тижня провела у лікарні, у зв`язку із отриманими травмами, але претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Потерпілий ОСОБА_10 , будучи допитаним у судовому засіданні відповідно до положень статті 353 Кримінального процесуального кодексу України, у взаємозв`язку із частинами 2, 3, 5 - 14 статті 352 Кримінального процесуального кодексу України, пояснив, що 14 вересня 2021 року близько 16 години 00 хвилин вони компанією з п`яти чоловік: він, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 поїхати на автомобілі відпочивати на ставок, де вживали алкогольні напої. ОСОБА_4 в той день алкоголь не вживав, але вживав алкогольні напої напередодні - 13 вересня 2021 року під час святкування дня народження ОСОБА_7 . Після відпочинку на ставку вони сіли до автомобіля марки «ВАЗ 21011», за кермом якого був ОСОБА_4 та поїхали. Він сидів на задньому пасажирському сидінні. Момент дорожньо-транспортної пригоди не пам`ятає, бо перебував у стані алкогольного сп`яніння. Пам`ятає тільки як його забирала до лікарні швидка медична допомога у зв`язку із отриманими травмами. Зазначив, що претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_4 не має.

Оцінюючи показання потерпілих суд визнає їх належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження. Також суд вважає їх достовірними, оскільки останні отриманні у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_9 повідомила, що зранку 14 вересня 2021 року вона, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 святкували день народження ОСОБА_7 в домоволодінні останньої. Близько 14 години вони разом поїхали на ставок біля населеного пункту Петренково Богодухівського району Харківської області, де продовжували святкування. Коли стало вечоріти, почали збиратися додому. Прямуючи на автомобілі «ВАЗ 21011» у село Золочівське, переїжджаючи головну дорогу - трасу «Київ - Харків», на перехресті доріг, їх автомобіль вдарила інша легкова машина. Удар відбувся уже на другій полосі головної дороги. При цьому, як пересікти головну дорогу ОСОБА_4 , який був за кермом автомобіля, зупинився та подивився по сторонам. З лівої та з правої сторони дороги було видно вантажні автомобілі, які знаходились на великій відстані від їх автомобіля. Легкового автомобіля, який здійснив удар у їхнє авто, ніхто не бачив. У автомобілі, вона сиділа на задньому пасажирському сидінні, позаду водія ОСОБА_4 , поряд з нею сидів ОСОБА_11 , за ним - ОСОБА_12 , а на передньому пасажирському сидінні перебувала ОСОБА_7 . Удар прийшовся у праву передню частину їх автомобіля, де сиділи ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Від удару посипалось скло, вона втратила свідомість та прийшла до тями вже на узбіччі дороги. Усі пасажири їх автомобіля отримали травми та потрапили до лікарні, у іншому автомобілі ніхто не постраждав.

Свідок додала, що обвинувачений нібито алкогольні напої 14 вересня 2021 року не вживав, проте вживав їх напередодні, а саме 13 вересня 2021 року, б мав запах «перегару».

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 показав, що на початку вересня 2021 року, більш точної дати не пам`ятає, він разом із батьками - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також ОСОБА_7 й ОСОБА_4 поїхали відпочивати на ставок, що знаходиться неподалік села Золочівське Валківського району Харківської області. На ставку вони святкували день народження ОСОБА_7 , жарили ковбаски, відпочивали, хто вживав алкогольні напої він не пам`ятає. Після відпочинку, поїхали кататись на автомобілі, за кермом якого перебував ОСОБА_4 , у інше село. Прямуючи додому у село Золочівське, виїжджаючи з поля на трасу «Київ - Харків», щоб переїхати її, вони потрапили у дорожньо-транспортну пригоду. Удар відбувся у праву сторону їх автомобіля. Механізм зіткнення він не пам`ятає, але зіткнення відбулось на полосі, по якій рухався автомобіль з міста Києва до міста Харкова. У автомобілі він сидів на задньому пасажирському сидінні, поряд з ним сиділи батьки: ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , ОСОБА_4 був за кермом. Після дорожньо-транспортної пригоди водія та пасажирів забрали до лікарні, одних відвезли до міста Валки, інших до міста Харкова.

Таким чином, безпосередньо допитані у судовому засіданні, відповідно до статті 352 Кримінального процесуального кодексу України та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 надали логічні, послідовні та такі, що узгоджуються між собою та ґрунтуються на фактичних обставинах справи й матеріалах кримінального провадження показання.

Аналізуючи зміст показань вказаних свідків, суд ураховує, що вони отриманні у порядку, передбаченому приписами статтей 65, 95 та 352 Кримінального процесуального кодексу України, а відтак, на думку суду, з точки зору допустимості є прийнятними та належними, оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження. Обставин, регламентованих статтею 87 Кримінального процесуального кодексу України, стосовно свідків в ході судового розгляду встановлено не було, як й не було надано даних, передбачених частиною 2 статті 96 Кримінального процесуального кодексу України, відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань.

Надаючи оцінку показанням свідків, як доказам, суд ураховує той факт, що відповідно до статті 95 Кримінального процесуального кодексу України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту свідком, щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Свідок, експерт зобов`язані давати показання суду в установленому цим Кодексом порядку. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Свідки, які були допитані у судовому засіданні, надавали показання щодо фактів, які вони сприймали особисто. Крім того, ці показання свідків у повній мірі кореспондуються між собою щодо перебігу подій та фактичних обставин, встановлених судом. З огляду на що, суд сприймає їх показання як належні та допустимі, й вважає за можливе покласти їх в основу судового рішення, що ухвалюється.

В свою чергу, з показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суд робить висновок, що ОСОБА_4 дійсно виїхавши з другорядної дороги на головну дорогу М-03 сполученням «Київ - Харків - Довжанський», не надавши перевагу у русі автомобілю марки «PEUGEOT 605», який рухався по головній дорозі.

Із досліджених судом у судовому засіданні в порядку, передбаченому положеннями статті 358 Кримінального процесуального кодексу України, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо, разом із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених експертами досліджень та зроблених за їх результатами висновків, що суд дослідив у порядку § 3 Глави 28 Розділу IV Кримінального процесуального кодексу України, які були надані стороною обвинувачення, встановлено наступне.

Відповідно до рапорту помічника чергового відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_13 , останній доповів начальнику відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області підполковнику поліції ОСОБА_14 про те, що 14 вересня 2021 року отримано заяву та зареєстроване ЄО за № 2883 від 14 вересня 2021 року як дорожньо-транспортна пригода з травмованими. В результаті опрацювання вказаної інформації встановлено, що 14 вересня 2021 року о 19 годині 00 хвилин надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 14 вересня 2021 року о 18 годині 58 хвилин за адресою: Валківський район, село Золочівське, київська траса, зупинка «Золочів» дві автівки, є потерпілі, більше інформації заявниця не надала, передано «103». Заявник ОСОБА_15 . По прибуттю на місце події слідчо-оперативною групою встановлено, що водій автомобілю марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_3 , громадянин ОСОБА_4 , який мешкає у АДРЕСА_2 , здійснив виїзд на автодорогу Київ - Харків - Довжанський 440 км. не надавши перевагу в русі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням громадянина ОСОБА_16 , який мешкає у АДРЕСА_3 , який рухався по автодорозі Київ - Харків - Довжанський в бік міста Харкова. В наслідок зіткнення карета швидкої допомоги до Валківської центральної лікарні доставила водія автомобілю марки «ВАЗ 2101» громадянина ОСОБА_4 з діагнозом: політравма, відкритий перелом правої руки, закрито черепно-мозкова травма, струс головного мозку, та пасажира автомобілю марки «ВАЗ 2101» громадянку ОСОБА_7 , яка мешкає в АДРЕСА_4 , з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, політравма, скальпована рана потиличної ділянки, перелом 3 та 4 ребер зліва, закритий перелом правого передпліччя, перелом лівої ноги, остання госпіталізована до реанімаційного відділення центральної районної лікарні. Іншою каретою швидкої допомоги до лікарні № 4 міста Харкова були доставлені пасажири автомобілю марки «ВАЗ 2101»: громадянин ОСОБА_17 , який мешкає у АДРЕСА_2 , з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана правої щоки, забій ребер у грудному відділі, перелом кісток тазу, множинні садна, алкогольне сп`яніння, громадянка ОСОБА_9 , яка мешкає у АДРЕСА_2 , з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій лобної області зліва, забійна рана лівої стопи, забій в області правого лучезап`ясного суглобу, алкогольне сп`яніння, громадянин ОСОБА_8 , який мешкає у АДРЕСА_2 , з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана в тіменній області. На місці події проведено огляд місця події, вилучені транспортні засоби, що не находу та поміщенні на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області. Проводиться подальша перевірка. Даний рапорт зареєстрований в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (Журнал єдиного обліку) відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області за № 2883 від 14 вересня 2021 року.

Згідно рапорту помічника чергового відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_13 , останній доповів начальнику відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області підполковнику поліції ОСОБА_14 про те, що 14 вересня 2021 року отримано заяву та зареєстроване ЄО за № 2887 від 14 вересня 2021 року як інша подія. В результаті опрацювання вказаної інформації встановлено, що 14 вересня 2021 року о 21 годині 18 хвилин надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 14 вересня 2021 року о 19 годині 00 хвилин за адресою: Валківський район, село Золочівське, траса, бригада № 1702 лікар Наутіжеміс, потерпілий ОСОБА_18 , діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана правої щоки, забій хребта в грудному відділі, перелом кісток тазу, множинні садна, алкогольне сп`яніння, дата скоєння 14 вересня 2021 року 19 година 00 хвилин, пояснення: на виїзді з селища зіткнулись автомобіль марки «ВАЗ 2101», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 (пасажир заднього сидіння) та автомобіль марки «PEUGEOT», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 . Дане повідомлення є повторним по ЄО № 2883 від 14 вересня 2021 року. Даний рапорт зареєстрований в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (Журнал єдиного обліку) відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області за № 2887 від 14 вересня 2021 року.

У протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, складеного 14 вересня 2021 року старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_19 у присутності понятих: ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , за участю водія автомобіля марки «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , - ОСОБА_16 , на 440 км. + 500 м. автодороги «Київ - Харків - Довжанський», біля села Золочівське Богодухівського району Харківської області, із застосуванням технічних засобів фіксації у виді цифрового фотоапарату марки «Canon 3100», зафіксовано, як у період часу з 19 години 30 хвилин по 22 годину 15 хвилин при штучному освітленні на автодорозі сполученням «Київ - Харків - Довжанський» 400 км. + 500 м. (напрямок від міста Київ до міста Харкова), перехрестя основної дороги із другорядною, оглянуто місця зіткнення транспортних засобів. У протоколі зазначено, що на місці події асфальтобетонне покриття, яке є сухим; дорожнє покриття для двох напрямків, шириною 20 м.; число смуг для руху в напрямку огляду 2, їх ширина 11,1 м., число смуг для руху назустріч напрямку огляду 2, їх ширина 8,9 м., ширина узбіччя 7,3 м. Місце пригоди знаходиться у зоні дії дорожніх знаків, встановлених по ходу огляду 5.35 та 5.21. Автомобіль марки «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , знаходить справа по ходу руху в напрямку міста Харкова, в кюветі передньою частиною до міста Київ, автомобіль марки «ВАЗ 21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , знаходиться на правому узбіччі в напрямку міста Харкова. На полосі руху до міста Харкова маються сліди шин та сліди гальмування, дрібні частини, пластикові деталі автомобілей знаходяться на дорожньому покритті, на полосі руху до міста Харкова та на перехресті до село Золочівське. На асфальтобетонному маються сліди рідини, на полосі руху до міста Харкова та на перехресті до села Золочівське знаходяться одяг та взуття. З місця пригоди вилучені: автомобіль марки «ВАЗ 21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , автомобіль марки «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , змиви з керма автомобіля марки «ВАЗ 21011» та автомобіля марки «PEUGEOT 605», зразки бурого кольору з підлоги біля водійського сидіння автомобіля марки «ВАЗ 2101». У процесі огляду складена та долучена схема огляду ДТП; транспортні засоби доставлено до двору Валківського міжрайонного відділення поліції охорони за адресою: Харківська область, місто Валки, вулиця 1 Травня, будинок № 27.

Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, а також понятими без будь-яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення. Порушень вимог статей 104, 106 та 237 Кримінального процесуального кодексу України судом не встановлено та сторонами не доведено. До протоколу як додатки додано фототаблицю, яка містить 26 фотознімків, зображення на яких відповідають змісту протоколу, а також схему місця ДТП, яка містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, дорожні знаки, транспортні засоби, причетні до дорожньо-транспортної пригоди, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини, речі та інше), зазначена інформація підтверджена підписами понятих, водія автомобіля марки «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , а також слідчого.

Згідно довідки № 16/6844-ДМ/21 від 15 вересня 2021 року за підписом лікаря судово-медичного експерта-токсиколога Комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_22 встановлено, що при судово-токсикологічному дослідженні крові громадянина ОСОБА_4 , 1987 року народження, виявлений етиловий спирт в кількості - 2,64 ‰. Метиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобутіловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлені.

Відповідно до інформації, зазначеної у довідці за № 16/6845-ДМ/21 від 15 вересня 2021 року за підписом лікаря судово-медичного експерта-токсиколога Комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_22 , при судово-токсикологічному дослідженні крові громадянина ОСОБА_16 , 1989 року народження, метиловий, етиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобутіловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлені.

З протоколу тимчасового доступу до речей і документів, складеного 23 жовтня 2021 року старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_19 , вбачається, що у період часу з 09 години 00 хвилин по 09 годину 30 хвилин у приміщенні Комунального некомерційного підприємства «Валківська центральна районна лікарня», у присутності медичного статистика ОСОБА_23 , з урахуванням статтей 103 - 107, 165 Кримінального процесуального кодексу України, на підставі ухвали слідчого судді Валківського районного суду Харківської області вилучено історію хвороби № 1705 на ім`я ОСОБА_7 та 5 рентген знімків.

Згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів, складеного 22 жовтня 2021 року старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_19 , вбачається, що у період часу з 12 години 00 хвилин по 12 годину 30 хвилин у приміщенні Комунального некомерційного підприємства «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги», у присутності реєстратора медичного архіву ОСОБА_24 , з урахуванням статей 103 - 107, 165 Кримінального процесуального кодексу України, на підставі ухвали слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2021 року вилучено історію хвороби (медичної картки стаціонарного хворого) № 16411 на ім`я ОСОБА_8 , історію хвороби (медичної картки стаціонарного хворого) № 16410 на ім`я ОСОБА_9 , історію хвороби (медичної картки стаціонарного хворого) № 16408 на ім`я ОСОБА_10 , а також рентген знімки на ім`я ОСОБА_9 в кількості 10 штук та рентген знімки на ім`я ОСОБА_17 в кількості 4 штуки.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту, складеного 18 жовтня 2021 року старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_19 , вбачається, що у період часу з 15 години 10 хвилин по 15 годину 34 хвилини на автомобільній дорозі «Київ - Харків - Довжанський» 439 км. + 500 м. у присутності понятих: ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , за участю потерпілої ОСОБА_9 , спеціаліста ОСОБА_27 , із застосуванням технічних засобів фіксації у виді цифрового фотоапарату марки «Canon 3100», у відповідності до вимог статтей 104, 223 і 240 Кримінального процесуального кодексу України, проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14 вересня 2021 року на автодорозі «Київ - Харків - Довжанський» 439 км. + 500 м. Так, перебуваючи на вказаній автодорозі на перехресті дороги до села Золочівське Богодухівського району Харківської області ОСОБА_9 повідомила, що 14 вересня 2021 року близько 18 години 00 хвилин на автомобілі «ВАЗ 21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_4 , вона їхала в якості пасажира на задньому пасажирському сидінні зліва, посередині сидів її син ОСОБА_8 , на задньому пасажирському сидінні справа сидів її чоловік ОСОБА_10 , спереду на пасажирському сидінні сиділа ОСОБА_7 .

ОСОБА_9 показала на виїзд із польової дороги та повідомила, що саме з даної дороги ОСОБА_4 рухався в напрямку автодороги «Київ - Харків - Довжанський» та переїздив її в напрямку перехрестя до села Золочівське. Під час переїзду даної дороги у праву сторону автомобіля «ВАЗ 21011» відбувся удар, після чого вона втратила свідомість та прийшла до тями на узбіччі дороги.

Під час слідчого експерименту було встановлено: автомобіль «ВАЗ 21011» в момент відновлення руху в бік автодороги «Київ - Харків - Довжанський» розташовувся таким чином, що відстань від правого краю виїзду села Золочівське до лівого переднього та заднього колес становила 16,8 м. та 17,1 м. відповідно. При цьому відстань від лівого переднього колеса до правого краю проїзної частини автодороги «Київ - Харків - Довжанський» по напрямку руху міста Київ становила 1,5 м. Автомобіль «ВАЗ 21011» в момент зіткнення розташовувся таким чином, що відстань від правого краю село Золочівське до лівих переднього та заднього колес становила 11,1 м. та 12 м. відповідно. Відстань від правого краю автодороги «Київ - Харків - Довжанський» в напрямку міста Києва до лівого переднього колеса становить 15,80 м. Час руху автомобіля «ВАЗ 21011» з моменту його відновлення до моменту зіткнення становить: t.1 - 4,94 сек., t.2 - 5,66 сек., t.3 - 4,15 сек. Як рухався автомобіль «PEUGEOT 605» на автомобільний дорозі «Київ - Харків - Довжанський» до моменту зіткнення, з якою швидкістю рухався автомобіль «PEUGEOT 605» ОСОБА_9 пояснити не може.

Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, а також понятими без будь-яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення. Порушень вимог статей 104, 106, 223 та 240 Кримінального процесуального кодексу України судом не встановлено та сторонами не доведено. До протоколу як додатки додано фототаблицю, яка містить 2 фотознімки, зображення на яких відповідають змісту протоколу, а також схему, яка містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, дорожні знаки, транспортні засоби, причетні до дорожньо-транспортної пригоди, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини, час руху автомобіля «ВАЗ 21011» та інше), зазначена інформація підтверджена підписами понятих, ОСОБА_9 , а також слідчого.

У протоколі проведення слідчого експерименту, складеного 18 жовтня 2021 року старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_19 , зафіксовано, що у період часу з 14 години 00 хвилин по 14 годину 30 хвилини на автомобільній дорозі «Київ - Харків - Довжанський» 439 км. + 500 м. у присутності понятих: ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , за участю підозрюваного ОСОБА_4 , спеціаліста ОСОБА_27 , із застосуванням технічних засобів фіксації у виді цифрового фотоапарату марки «Canon 3100», у відповідності до вимог статтей 104, 223 і 240 Кримінального процесуального кодексу України, проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14 вересня 2021 року на автодорозі «Київ - Харків - Довжанський» 439 км. + 500 м. Так, перебуваючи на вказаній автодорозі на повороті до села Золочівське Богодухівського району Харківської області підозрюваний ОСОБА_4 повідомив, що 14 вересня 2021 року близько 18 години 00 хвилин він керував автомобілем «ВАЗ 21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , та рухався по польовій дорозі, вказавши дорогу, виїзд з якої знаходиться навпроти в`їзду до перехрестя в село Золочівське, на протилежній стороні через дорогу «Київ - Харків - Довжанський». Безотосний повідомив, що під час руху по польовій дорозі, спереду на пасажирському сидінні сиділа ОСОБА_7 , на задньому пасажирському сидінні сиділи: зліва - ОСОБА_9 , справа - ОСОБА_10 , посередині - ОСОБА_8 .

Під час слідчого експерименту було встановлено: автомобіль «ВАЗ 21011» в момент відновлення руху в бік автодороги «Київ - Харків - Довжанський» розташовувся таким чином, що відстань від правого краю виїзду села Золочівське до лівого переднього та заднього колес становила 16,8 м. та 17,1 м. відповідно. При цьому відстань від лівого переднього колеса до правого краю проїзної частини автодороги «Київ - Харків - Довжанський» по напрямку руху міста Київ становила 1,8 м. Автомобіль «ВАЗ 21011» в момент зіткнення розташовувся таким чином, що відстань від правого краю село Золочівське до лівих переднього та заднього колес становила 10,9 м. та 11,6 м. відповідно. Відстань від правого краю автодороги «Київ - Харків - Довжанський» в напрямку міста Києва до лівого переднього колеса становить 18,5 м. Час руху автомобіля «ВАЗ 21011» з моменту його відновлення до моменту зіткнення становить: t.1 - 5,09 сек., t.2 - 4,94 сек., t.3 - 4,41 сек. Як рухався автомобіль «PEUGEOT 605» до моменту зіткнення та з якою швидкістю ОСОБА_4 пояснити не може.

Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, а також понятими без будь-яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення. Порушень вимог статей 104, 106, 223 та 240 Кримінального процесуального кодексу України судом не встановлено та сторонами не доведено. До протоколу як додатки додано фототаблицю, яка містить 2 фотознімки, зображення на яких відповідають змісту протоколу, а також схему, яка містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, дорожні знаки, транспортні засоби, причетні до дорожньо-транспортної пригоди, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини, час руху автомобіля «ВАЗ 21011» та інше), зазначена інформація підтверджена підписами понятих, підозрюваного ОСОБА_4 , а також слідчого.

Згідно даними протоколу проведення слідчого експерименту, складеного 25 жовтня 2021 року старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_19 , встановлено, що у період часу з 13 години 45 хвилин по 14 годину 10 хвилин на автомобільній дорозі «Київ - Харків - Довжанський» 439 км. + 500 м. у присутності понятих: ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , за участю свідка ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_30 , із застосуванням технічних засобів фіксації у виді цифрового фотоапарату марки «Canon 3100», у відповідності до вимог статтей 104, 223 і 240 Кримінального процесуального кодексу України, проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14 вересня 2021 року на автодорозі «Київ - Харків - Довжанський» 439 км. + 500 м. Так, перебуваючи на вказаній автодорозі ОСОБА_16 повідомив, що 14 вересня 2021 року близько 19 години 00 хвилин він їхав по даній ділянці дороги за кермом автомобіля «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , із ним був пасажир ОСОБА_31 . ОСОБА_16 вказав, що по даній дорозі він рухався у лівій смузі полоси руху в напрямку міста Харкова, оскільки перед цим об`їздив автомобіль, який стояв на правій частині дороги. Його швидкість була тоді була 90 км/год, оскільки він дивився за спідометром свого автомобіля. При цьому він бачив автомобіль «ВАЗ 21011», який рухався зліва із польової дороги перпендикулярно автодорозі «Київ - Харків - Довжанський» в напрямку села Золочівське, його швидкість була близько 30 км/год. Даний автомобіль «ВАЗ 21011», не зупиняючись перед головною дорогою продовжив рух, внаслідок чого відбулось зіткнення автомобілів «PEUGEOT 605» та «ВАЗ 21011».

Під час слідчого експерименту було встановлено: автомобіль «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , рухався по полосі руху до міста Харкова у лівій смузі автодороги «Київ - Харків - Довжанський», розташовувся таким чином перед поворотом до села Золочівське, що відстань від суцільної подвійної лінії, яка розділяє потоки руху, до лівого переднього та заднього колес становила 1,8 м. та 1,8 м. відповідно. Автомобіль «ВАЗ 21011» в момент зіткнення розташовувався перпендикулярно автодорозі «Київ - Харків - Довжанський» в напрямку села Золочівське, дещо під кутом до повздовжуваної вісі автодороги «Київ - Харків - Довжанський», а саме справо на ліво відповідно свого напрямку руху. Відстань від правого краю автодороги «Київ - Харків - Довжанський» в напрямку міста Києва до лівого переднього колеса становить 12,7 м. Шляхом вимірювання будівельним рівнем довжиною 60 м. було встановлено, що перевищення лівого кінця горизонтально встановленої рейки становить 3 см.

Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, а також понятими без будь-яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення. Порушень вимог статей 104, 106, 223 та 240 Кримінального процесуального кодексу України судом не встановлено та сторонами не доведено. До протоколу як додатки додано фототаблицю, яка містить 3 фотознімки, зображення на яких відповідають змісту протоколу, а також схему, яка містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, дорожні знаки, транспортні засоби, причетні до дорожньо-транспортної пригоди, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), зазначена інформація підтверджена підписами понятих, свідка ОСОБА_16 , його захисника, а також слідчого.

У протоколі проведення слідчого експерименту, складеного 25 жовтня 2021 року старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_19 , зафіксовано, що у період часу з 14 години 30 хвилин по 15 годину 00 хвилини на автомобільній дорозі «Київ - Харків - Довжанський» 439 км. + 500 м. у присутності понятих: ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , за участю свідка ОСОБА_32 , із застосуванням технічних засобів фіксації у виді цифрового фотоапарату марки «Canon 3100», у відповідності до вимог статтей 104, 223 і 240 Кримінального процесуального кодексу України, проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14 вересня 2021 року на автодорозі «Київ - Харків - Довжанський» 439 км. + 500 м. Так, перебуваючи на вказаній автодорозі ОСОБА_33 повідомив, що 14 вересня 2021 року близько 19 години 00 хвилин він їхав в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні автомобіля «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_16 . На даній ділянці дороги швидкість руху автомобіля «PEUGEOT 605» була 90 км/год, оскільки він звертав увагу на спідометр. ОСОБА_16 рухався по лівій смузі полоси руху в напрямку міста Харкова, оскільки перед цим об`їхав автопотяг, який стояв на правій стороні дороги. В цей момент із польової дороги навпроти повороту до села Золочівське рухався автомобіль «ВАЗ 21011» червоного кольору, який повинен був зупинитись і пропустити їх. Рух автомобіля «ВАЗ 21011» був зі швидкістю близько 30 км/год, він не зупинився, не пропустив ОСОБА_16 й відбулось зіткнення автомобілів «PEUGEOT 605» та «ВАЗ 21011».

Під час слідчого експерименту було встановлено: автомобіль «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , рухався по лівій полосі руху в напрямку міста Харкова по автодорозі «Київ - Харків - Довжанський», розташовувся таким чином перед поворотом до села Золочівське, що відстань від подвійної суцільної лінії, яка розділяє потоки руху, до лівого переднього та заднього колес становила 1,8 м. та 1,8 м. відповідно. Автомобіль «ВАЗ 21011» в момент зіткнення розташовувався перпендикулярно автодорозі «Київ - Харків - Довжанський» в напрямку села Золочівське, відстань від правого краю автодороги «Київ - Харків - Довжанський» в напрямку міста Києва до лівого переднього колеса становить 12,7 м. Шляхом вимірювання будівельним рівнем довжиною 60 м. спуску дороги в місці ДТП було встановлено, що перевищення вільного кінця горизонтально встановленої рейки становить 3 см.

Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, а також понятими без будь-яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення. Порушень вимог статей 104, 106, 223 та 240 Кримінального процесуального кодексу України судом не встановлено та сторонами не доведено. До протоколу як додатки додано фототаблицю, яка містить 3 фотознімки, зображення на яких відповідають змісту протоколу, а також схему, яка містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, дорожні знаки, транспортні засоби, причетні до дорожньо-транспортної пригоди, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), зазначена інформація підтверджена підписами понятих, свідка ОСОБА_33 , а також слідчого.

З листа Харківського регіонального центру з гідрометеорології від 04 листопада 2021 року за № 9920-1-1196/9920-04 убачається, що 14 вересня 2021 року за даними метеостанції Коломак - найближчої до села Золочівське Богодухівського району Харківської області, близько 18 години 00 хвилин спостерігалась невелика хмарність, опадів не було. Явищ, погіршуючих метеорологічну дальність видимості не було. Вітер північно-західний, 5 м/с, температура повітря 23? тепла.

Згідно висновку експерта № 12-14/122-Важ/21, за результатами судово-медичної експертизи по матеріалам справи громадянина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведеної у період з 25 жовтня 2021 року по 01 листопада 2021 року на підставі постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_19 від 25 жовтня 2021 року лікарем судово-медичним експертом Валківського відділення Комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_34 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, встановлено, що на підставі даних судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження у постраждалого мали місце наступні тілесні ушкодження: Закрита ЧМТ. Струс головного мозку. Забійно-рвані рани м`яких тканин голови, обличчя та згідно висновку консультанта ХОБСМЕ лікаря-рентгенолога ОСОБА_35 - перелом лонних кісток зі зміщенням кісткових уламків. Закрита ЧМТ. Струс головного мозку не можуть бути прийняті до уваги при визначенні ступеня тяжкості, так як встановлені на підставі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними даними - наявністю будь-яких ушкоджень в цих ділянках (примітка до пункту 4.6 «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6) та не підтверджені консультантом ХОБСМЕ лікарем-рентгенологом ОСОБА_36 . Зазначені тілесні ушкодження, а саме, забійно-рвані рани м`яких тканин голови, обличчя та перелом лонних кісток зі зміщенням кісткових уламків, утворилися від дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за механізмом удар. За ступенем тяжкості, тілесні ушкодження, у вигляді забійно-рваних ран м`яких тканин голови встановлені у ОСОБА_17 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше як 3 тижні (21 день), згідно підпунктів 2.3.1 «а», 2.3.3 «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6. За ступенем тяжкості, тілесні ушкодження, перелом лонних кісток зі зміщенням кісткових уламків, встановлені у ОСОБА_17 відносяться до середнього ступеня тяжкості, які спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня) згідно пунктів 2.2.1 «а», «б», «в», 2.2.2 «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6. Питання про самоспричинення включає в себе юридичне поняття, та не входить в компетенцію судово-медичного експерта. Експерт вважає малоймовірним утворення даних тілесних ушкоджень при мимовільному падінні постраждалого на площині (з «висоти власного зросту»). Не можна виключити отримання вищезазначених тілесних ушкоджень за умов дорожньо-транспортної пригоди, як зазначено у постанові. Не можна виключити причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 14 вересня 2021 року та наслідками, у вигляді тілесних ушкоджень отриманих ОСОБА_17 .

Відповідно до висновку експерта № 12-14/123-Важ/21, за результатами судово-медичної експертизи по матеріалам справи громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проведеної у період з 25 жовтня 2021 року по 01 листопада 2021 року на підставі постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_19 від 25 жовтня 2021 року лікарем судово-медичним експертом Валківського відділення Комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_34 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, на підставі даних судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження у постраждалого мали місце наступні тілесні ушкодження: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій, садна обличчя, голови, кінцівок. Вищезазначені тілесні ушкодження: ЗЧМТ, струс головного мозку не можуть бути прийняті до уваги при визначенні ступеня тяжкості, так як встановлені на підставі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними даними - наявністю будь-яких ушкоджень в цих ділянках (примітка до пункту 4.6 «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6) та не підтверджені консультантом ХОБСМЕ лікарем-рентгенологом ОСОБА_36 . За ступенем тяжкості вищевказані садна обличчя, голови, кінцівок відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів згідно пунктів 2.3.2 «б», 2.3.5 «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6. Питання про самоспричинення тілесних ушкоджень включає в себе юридичне поняття, та не ходить в компетенцію судово-медичного експерта. Експерт вважає малоймовірним утворення даних ушкоджень при падінні з «висоти власного зросту» на поверхню з необмеженою площиною. Не можна виключити отримання вищезазначених тілесних ушкоджень за умов дорожньо-транспортної пригоди, як зазначено у постанові. Не можна виключити причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 14 вересня 2021 року та наслідками, у вигляді тілесних ушкоджень отриманих ОСОБА_8 .

У висновку експерта № 12-14/121-Важ/21, за результатами судово-медичної експертизи по матеріалам справи громадянки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проведеної у період з 25 жовтня 2021 року по 01 листопада 2021 року на підставі постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_19 від 25 жовтня 2021 року лікарем судово-медичним експертом Валківського відділення Комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_34 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, зафіксовано, що на підставі даних судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження у постраждалої мали місце наступні тілесні ушкодження: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійні рани лобної ділянки. Поширені садна голови, обличчя, тулуба, кінцівок. Забійна рана лівої стопи. Вищезазначені тілесні ушкодження: ЗЧМТ, струс головного мозку не можуть бути прийняті до уваги при визначенні ступеня тяжкості, так як встановлені на підставі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними даними - наявністю будь-яких ушкоджень в цих ділянках (примітка до пункту 4.6 «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6) та не підтверджені консультантом ХОБСМЕ лікарем-рентгенологом ОСОБА_36 . За ступенем тяжкості тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки та забійної рани лівої стопи встановлені у ОСОБА_9 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше як 3 тижні (21 день), згідно пунктів 2.3.1 «а», 2.3.3 «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6. Поширені садна голови, обличчя, тулуба, кінцівок не можуть бути прийняті до уваги при визначенні ступеня тяжкості, так як відсутні об`єктивні дані щодо цих ушкоджень в медичній карті стаціонарного хворого № 16410 на ім`я ОСОБА_9 . Питання про самоспричинення тілесних ушкоджень включає в себе юридичне поняття, та не входить в компетенцію судово-медичного експерта. Експерт вважає малоймовірним утворення даних ушкоджень при падінні з «висоти власного зросту» на поверхню з необмеженою площиною. Не можна виключити, що вищезазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були отримані при обставинах дорожньо-транспортної пригоди, які вказані в резолютивній частині постанови. Не можна виключити причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 14 вересня 2021 року на автошляху «Київ - Харків - Довжанський» (траса М-03) 440 км. та наслідками, у вигляді тілесних ушкоджень отриманих ОСОБА_9 .

Згідно висновку експерта № 12-14/120-Важ/21, за результатами судово-медичної експертизи по матеріалам справи громадянки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проведеної у період з 25 жовтня 2021 року по 01 листопада 2021 року на підставі постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_19 від 25 жовтня 2021 року лікарем судово-медичним експертом Валківського відділення Комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_34 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, встановлено, що на підставі даних судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження у постраждалої мали місце наступні тілесні ушкодження: Поєднана травма. ГЗЧМТ. Забійна рана правої скроневої ділянки. Закритий перелом І-І-ІII-IV-V ребер справа, ІІ-ІІІ ребер зліва. Правосторонній пневмоторакс. Забій передньої черевної стінки. Травматичний шок II ст. Зазначені тілесні ушкодження, в комплексі, утворилися від дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за механізмом удар. За ступенем тяжкості, тілесні ушкодження, а саме перелом 4 и 5 ребер справа, правосторонній пневмоторакс, травматичний шок ІІ ст., встановлені у ОСОБА_7 (у комплексі) відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя згідно пунктів 2.1.1 «а», 2.1.3 «л» «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6. ЗЧМТ, струс головного мозку не можуть бути прийняті до уваги при визначенні ступеня тяжкості, так як встановлені на підставі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними даними - наявністю будь-яких ушкоджень в цих ділянках (примітка до пункту 4.6 «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6) та не підтвердженні консультантом ХОБСМЕ лікарем-рентгенологом ОСОБА_37 Закритий перелом І-І-ІІІ ребер справа, ІІ-ІІІ ребер зліва не підтверджені консультантом ХОБСМЕ лікарем-рентгенологом ОСОБА_38 . Питання про самоспричинення тілесних ушкоджень включає в себе юридичне поняття, та не входить в компетенцію судово-медичного експерта. Експерт вважає малоймовірним утворення даних ушкоджень при падінні з «висоти власного зросту» на поверхню з необмеженою площиною. Не можна виключити отримання вищезазначених тілесних ушкоджень за умов дорожньо-транспортної пригоди, як зазначено у постанові. Не можна виключити причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортної пригодою, яка мала місце 14 вересня 2021 року та наслідками у вигляді тілесних ушкоджень отриманих ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/121-21/20665-ІТ за результатами судової автотехнічної експертизи, проведеної 23 вересня 2021 року старшим судовим експертом сектору автотехнічних досліджень відділу автотехніних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_39 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, встановлено, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_16 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог пункту 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, відповісти на питання постанови: «Чи мав водій ОСОБА_16 технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху?», експертним шляхом не представляється можливим. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ВАЗ 21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам пункту 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, відповісти на питання постанови: «Чи є в діях водія ОСОБА_16 не відповідності вимогам Правил дорожнього руху, які перебувають у причинному зв`язку з настанням події ДТП?», експертним шляхом не представляється можливим.

У дослідній частині висновку експерта вказано, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_4 виїжджаючи на головну дорогу з другорядної на перехресті нерівнозначних доріг, повинен був дати дорогу водію автомобіля «PEUGEOT 605» ОСОБА_16 , який наближався до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі. У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля «ВАЗ-21011» ОСОБА_4 визначалася виконанням ним вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху, а також дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-21011» ОСОБА_4 , виїжджаючи на нерегульованому перехресті на головну дорогу з другорядної, де по напрямку його руху був встановлений дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», не дав дорогу водію автомобіля «PEUGEOT 605» ОСОБА_16 , який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення з ним. Такі дії водія автомобіля «ВАЗ-21011» ОСОБА_4 не відповідали вимогам пункту 16.11 Правил дорожнього руху, а також дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху, і, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «PEUGEOT 605» ОСОБА_16 з моменту виникнення небезпеки для руху повинен був вжити заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Іншими словами, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «PEUGEOT 605» ОСОБА_16 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху. В постанові про призначення експертизи відсутні вихідні дані про швидкість руху автомобілів «PEUGEOT 605» та «ВАЗ-21011» перед ДТП, розташування вказаних транспортних засобів відносно меж проїзної частини перед ДТП, розташування вказаних транспортних засобів один відносно одного на момент зіткнення, розташування хоча б одного автомобіля відносно меж проїзної частини на момент зіткнення, характеру руху автомобіля «ВАЗ-21011» і відстань, яку подолав цей автомобіль по перехрестю, що необхідні для подальшого дослідження. Крім цього, в постанові відсутні дані про те чи застосовував водій автомобіля «PEUGEOT 605» гальмування перед зіткненням, з якщо застосовував, то яку відстань він подолав в загальмованому стані до місця зіткнення. В зв`язку з відсутністю в постанові про призначення експертизи наведеного комплексу вихідних даних, що характеризували б механізм ДТП в повній мірі, провести подальший технічний аналіз дій водія автомобіля «PEUGEOT 605» ОСОБА_16 експертним шляхом не представляється можливим. Тому відповісти на питання постанови: «Чи мав водій ОСОБА_16 технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху?» та «Чи є в діях водія ОСОБА_16 не відповідності вимогам Правил дорожнього руху, які перебувають у причинному зв`язку з настанням події ДТП?» експертним шляхом не представляється можливим.

У висновку експерта № 24257/28774 за результатами судової транспортно-трасологічної експертизи, проведеної 18 листопада 2021 року головним судовим експертом лабораторії інженерно-транспортних та дорожньо-технічних досліджень Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» ОСОБА_40 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, зафіксовано, що експерт відповідаючи на питання: 1. Який механізм контактування транспортних засобів «ВАЗ 21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , та «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 ? 2. Яким було взаємне розташування транспортних засобів під час їх зіткнення? вказав, що в момент первинного контакту кут між повздовжніми вісями транспортних засобів, що визначає взаєморозташування автомобілів в момент первинного контакту, складав близько 80°. Механізм зіткнення транспортних засобів та послідовність утворення пошкоджень на них викладений в дослідницькій частині висновку.

Відповідно до дослідної частини висновку, огляд транспортних засобів проводився на території майданчику поліції охорони Валківського відділення в присутності слідчого ОСОБА_19 . В процесі огляду пофарбованого лакофарбовим покриттям червоного кольору автомобіля «ВАЗ-21011» встановлено, що пошкодження на ньому розташовані на його правій бічній стороні, починаючи з його правого переднього крила з послідуючим переходом на праві двері, та деформації правого заднього крила (фото 1...7). Загальний напрямок утворення деформації на правій бічній стороні автомобіля «ВАЗ-21011» справа наліво та спереду назад. Вітрове скло та заднє скло салону зруйновані (фото 1, 2). Передній бампер зірвано з місця встановлення на правій стороні, та зміщено вліво з утворенням згибу в напрямку ззаду наперед (фото 1). Права фара автомобіля зруйнована (фото 1). Праве переднє крило деформовано в напрямку справа наліво по всій його довжині та висоті з нашаруванням фарби темного кольору (фото 3, 5). Передня частина автомобіля (відсік двигуна) розвернутий відносно салону проти напрямку ходу годинникової стрілки (фото 1). Переднє праве колесо автомобіля зміщене справа наліво та декілька спереду назад (фото 3, 5). Праві передні двері деформовані справа наліво та спереду назад з утворенням складок металу з напрямком утворення спереду назад (фото 3, 5), та виходом їх з дверного пройму. На задніх правих дверях в передній частині мається деформація з напрямком утворення справа наліво та спереду назад (фото 6). На задньому правому крилі мається деформація у вигляді кругової вм`ятини діаметром 42 см. та глибину до 25 см. (фото 7). Внаслідок деформації правого заднього крила в напрямку справа наліво, відбулося утворення залишкової деформації верхньої частини заднього багажника (фото 7). Інші пошкодження на автомобілі «ВАЗ-21011» відсутні. Аналізуючи характер та розташування пошкоджень на автомобілі «ВАЗ-21011» слід прийти до висновку, що вони були утворені внаслідок дії ударного навантаження з напрямком справа наліво та спереду назад. В процесі огляду, пофарбованого лакофарбовим покриттям чорного кольору автомобіля «PEUGEOT» встановлено, що пошкодження на ньому зосереджені в лівій передній частині, та на лівій бічній стороні (фото 8, 9, 10). Пошкодження в передній частині займають близько 0,9 м. Капот двигуна в лівій стороні деформований спереду назад та вправо у вигляді вм`ятини з нашаруванням фарби червоного кольору (фото 8). Лакофарбове покриття капоту зруйноване у вигляді відшарування (фото 8). Передній бампер зміщений зліва направо з відривом його правої сторони з місця встановлення (фото 8). Фари автомобіля зруйновані (фото 8). Капот розвернутий проти напрямку ходу годинникової стрілки (фото 8). Ліве переднє крило деформовано по всій його довжині та висоті, зміщено спереду назад на 0,25 м. та вправо на 0,3 м. з утворенням складок металу в його задній частині (фото 10). На деформованій частині лівого переднього крила маються нашарування лакофарбового покриття червоного кольору. Вітрове скло в лівій стороні пошкоджено (фото 8, 10). Ліві передні та задні двері деформовані в напрямку зліва направо з нашаруванням фарби червоного кольору (фото 9). Скло лівих дверей зруйноване (фото 9). Ліве переднє колесо зміщено спереду назад та вправо (фото 11). Заднє ліве крило в зоні розташування заднього лівого колеса деформоване вправо (фото 9). На ободі лівого заднього колеса маються подряпини та нашарування фарби червоного кольору (фото 12). На лівій бічній стороні заднього бамперу маються пошкодження у вигляді повздовжніх подряпин з нашаруванням фарби червоного кольору (фото 13). Інші пошкодження на автомобілі Peugeot відсутні. Аналізуючи характер та розташування пошкоджень на автомобілі «PEUGEOT» слід прийти до висновку, що вони утворені внаслідок дій ударного навантаження напрямком зліва направо та спереду назад. Аналізуючи розташування пошкоджень на обох автомобілях, з урахуванням переносу лакофарбового покриття, слід прийти до наступного механізму їх утворення. Первинний контакт відбувався лівою стороною передньої частини автомобіля «PEUGEOT» з правим переднім крилом автомобіля «ВАЗ-21011». Внаслідок первинного контактування на автомобілі «PEUGEOT» утворилися пошкодження лівої сторони передньої частини, пошкодження переднього бамперу та передньої частини лівого переднього крила. На автомобілі «ВАЗ-21011» утворилися пошкодження правого переднього крила, зміщення правого переднього колеса вліво. При подальшому проїзді автомобіля «ВАЗ-21011» повз автомобіль «PEUGEOT» відбувалося зміщення лівого переднього колеса спереду назад, пошкодження з правого переднього крила переміщалися на праві передні двері, утворюючи деформацію з напрямком утворення спереду назад, а внаслідок складання автомобілів та розвороті автомобіля «PEUGEOT» по напрямку ходу годинникової стрілки деформація на правих передніх дверях автомобіля «ВАЗ-21011» мала також напрямок і справа наліво. На автомобілі «PEUGEOT» внаслідок складання автомобілів бічними сторонами спочатку виникала деформація на його лівій бічній стороні з утворенням повздовжніх подряпин та нашарувань фарби червоного кольору, внаслідок проїзду автомобіля «ВАЗ-21011» повз автомобіль «PEUGEOT». Ha останній стадії, внаслідок повного складання автомобілів бічними сторонами відбувся контакт заднього лівого колеса автомобіля «PEUGEOT», на ободі якого малися нашарування фарби червоного кольору, з правим заднім крилом автомобіля «ВАЗ-21011», на якому малася деформація у вигляді вм`ятини діаметром 0,42 м., співпадаючим з діаметром колеса автомобіля «PEUGEOT». Відсутність можливості провести натурне співставлення автомобілів взаємоконтактуючими частинами на момент їх експертного огляду, не дає можливості встановити кут між їх повздовжніми вісями в момент первинного контакту, який визначає взаєморозташування автомобілів в момент первинного контакту. Однак, враховуючи загальний напрямок деформації лівого переднього кута автомобіля «PEUGEOT» (зліва направо та спереду назад), складання автомобілів їх бічними сторонами, слід прийти до висновку, що в момент первинного контакту кут між їх повздовжніми вісями складав близько 80°.

До висновку експерта як додаток додано ілюстративну фототаблицю, яка містить 13 фотозображень з детальним описом.

Згідно висновку експерта № 24262/30228/30229/30230/30231/30232/30233/30234/30235/30236 за результатами судової автотехнічної експертизи, проведеної 17 листопада 2021 року судовим експертом лобараторії інженерно-транспортних та дорожньо-технічних досліджень Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» ОСОБА_41 , попередженим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, встановлено, що на момент експертного огляду та до моменту ДТП робоча гальмівна система і рульове керування автомобіля «ВАЗ-21011» виконували свої основні функції та знаходились в працездатному стані. На момент експертного огляду ходова частина автомобіля «ВАЗ-21011» знаходилась в технічно несправному стані. Технічно несправний стан ходової частини полягає в розгерметизацій шини правого переднього колеса, встановлені на кожній вісі шин з різним малюнком протектору. Технічна несправність ходової частини автомобіля «ВАЗ-21011» у вигляді встановлення на кожній вісі автомобіля «ВАЗ-21011» шин з різним малюнком протектора, з технічної точки зору, була утворена до моменту ДТП, яку водій автомобіля «ВАЗ-21011» ОСОБА_4 , з технічної точки зору, мав можливість виявити до моменту ДТП шляхом проведення візуального огляду перед початком руху під час щоденної експлуатації автомобіля «ВАЗ-21011». Технічна несправність ходової частини автомобіля «ВАЗ-21011» у вигляді розгерметизації правого переднього колеса, з технічної точки зору, утворилась в момент ДТП, в результаті зіткнення автомобіля «ВАЗ-21011» з автомобілем «PEUGEOT 605». До моменту ДТП ходова частина автомобіля «ВАЗ-21011» знаходилась в працездатному стані та виконувала свої основні функції. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішення питання: «Чи мав водій автомобіля «ВАЗ-21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , можливість виявити несправність до моменту ДТП?», в частині гальмівної системи, системи рульового керування, ходової частини щодо пошкодження правого переднього колеса автомобіля «ВАЗ-21011», з технічної точки зору, позбавлена логічного сенсу та дане питання експертом у вказаній частині не вирішувалось.

На момент експертного огляду гальмівна система автомобіля «PEUGEOT 605» знаходилась в технічно несправному стані. Технічно несправний стан гальмівної системи полягає у зриванні з місця кріплення бачка живлення головного гальмівного циліндру. Вказані технічні несправності гальмівної системи автомобіля «PEUGEOT 605» утворились в момент ДТП, в результаті зіткнення автомобіля «PEUGEOT 605» з автомобілем «ВАЗ-21011». До моменту ДТП гальмівна система автомобіля «PEUGEOT 605» знаходилась в працездатному стані та виконувала свої основні функції. На момент експертного огляду система рульового керування автомобіля «PEUGEOT 605» знаходилась в технічно несправному стані. Технічно несправний стан системи рульового керування полягає у зриванні з місця конструкційного кріплення рульової рейки. Вказані технічні несправності рульового керування автомобіля «PEUGEOT 605» утворились в момент ДТП, в результаті зіткнення автомобіля «PEUGEOT 605» з автомобілем «ВАЗ-21011». До моменту ДТП система рульового керування автомобіля «PEUGEOT 605» знаходилась в працездатному стані та виконувала свої основні функції. На момент експертного огляду ходова частина автомобіля «PEUGEOT 605» знаходилась в технічно несправному стані. Технічно несправний стан ходової частини полягає в розгерметизації шин правого переднього та правого заднього коліс. Вказані технічні несправності ходової частини автомобіля «PEUGEOT 605», з технічної точки зору, утворились в момент ДТП, в результаті зіткнення автомобіля «PEUGEOT 605» з автомобілем «ВАЗ-21011». До моменту ДТП ходова частина автомобіля «PEUGEOT 605» знаходилась в працездатному стані та виконувала свої основні функції. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішення питання: «Чи мав водій автомобіля «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , можливість виявити несправність до моменту ДТП?», - з технічної точки зору, позбавлена логічного сенсу та дане питання експертом не вирішувалось. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «PEUGEOT 605» ОСОБА_16 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21011» шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, тобто шляхом виконання ним вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля «PEUGEOT 605» ОСОБА_16 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем «PEUGEOT 605» для водія автомобіля «ВАЗ-21011» ОСОБА_4 визначалась шляхом виконання ним вимог пункту 16.11 та розділу 33 пункту 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ-2101» ОСОБА_4 не відповідали вимогам пункту 16.11 та розділу 33 пункту 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації, додатково до вищевказаного, дії водія автомобіля «ВАЗ-21011» ОСОБА_4 не відповідали вимогам пункту 31.4, підпункту 31.4.5 «г» Правил дорожнього руху України. Але невідповідності дій водія автомобіля «ВАЗ-21011» ОСОБА_4 вимогам пункту 31.4, підпункту 31.4.5 «г» Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, не знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, з мотивів, вказаних в дослідницькій частині висновку.

Відтак, за допомогою спеціальних медичних знань доведено факт спричинення в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості потерпілому ОСОБА_10 та тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 .

Також за допомогою спеціальних медичних знань доведено факт, що під час вчинення кримінального правопорушення, що закидаються у провину ОСОБА_4 , останній перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, за допомогою автотехнічних та транспортно-трасологічних досліджень з`ясовано технічний стан транспортних засобів, механізм їх зіткнення та взаємне розташування в момент контактування, а також зіставленні фактичні дії водіїв з вимогами Правил дорожнього руху України тощо.

При цьому, суд звертає увагу на те, що при проведенні вказаних експертиз, експертами приймались до уваги вихідні дані, надані слідчим, зокрема, які були отримані під час огляду місця ДТП, слідчих експериментів, а також показання учасників пригоди та інші матеріали справи.

Оцінюючи усі ці висновки експертів з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх вірними, послідовними, мотивованим достатньо переконливо та такими, що не суперечать обставинам справи та іншим дослідженим у судовому засіданні доказам, а тому суд вважає їх належними та достовірними й покладає в основу судового рішення, що ухвалюється.

Також, оцінюючи вказані висновки, суд вважає, що вони відповідають вимогам, викладеним у статтях 101 і 102 Кримінального процесуального кодексу України, сторонами провадження під час судового розгляду справи жоден з них під сумнів не ставився, клопотань про виклик експертів для дачі пояснень з приводу проведених експертних досліджень ані від сторони захисту, ані від сторони обвинувачення не надходило, як не надходило і клопотання про призначення повторних чи додаткових експертиз.

Окрім того, з копії паспорта громадянина України (серії НОМЕР_1 ), виданого 31 січня 2003 року Люботинським МВУМВС України в Харківській області, вбачається, що ОСОБА_4 дійсно народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в місті Люботин Харківської області та 27 червня 2007 року знятий з реєстрації місця проживання у місті Харкові. ОСОБА_4 присвоєно ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_6 .

Відповідно до інформації, наданої Валківською міською радою Богодухівського району Харківської області 11 листопада 2021 року за вихідним № 04-37/4839, ОСОБА_4 на території Шарівської громади не зареєстрований. Інформація про фактичне його проживання в АДРЕСА_1 , в установі відсутня. За даними картотек реєстраційного обліку за вказаною адресою ніхто не зареєстрований. Скарги від мешканців громади на громадянина ОСОБА_4 не надходили.

Згідно з відомостями, наданими Комунальним некомерційним підприємством «Валківська центральна районна лікарня», ОСОБА_4 не перебуває на диспансерному обліку ані у лікаря-психіатра, ані у лікаря-нарколога.

З повідомлення Валківської районної філії Харківського обласного центру зайнятості від 22 вересня 2021 року за № 22.1-22/295 убачається, що ОСОБА_4 на обліку Валківської районної філії як безробітний не перебуває.

Відповідно до інформації, наданої ІНФОРМАЦІЯ_7 (вихідний № 242 від 23 вересня 2021 року), ОСОБА_4 на всіх видах військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 не виявлено.

З довідки № 79-16092021/63073, убачається, що за даними ОСК Головного управління Національної поліції в Харківській області та ОСК Міністерство внутрішніх справ України станом на 17 вересня 2021 року ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався й судимостей не має.

Також з розписки, складеної 11 січня 2022 року власноруч ОСОБА_7 вбачається, що остання отримала від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 20000 гривень 00 копійок на відшкодування шкоди, завданої її здоров`ю 14 вересня 2021 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на трасі «Київ - Харків - Довжанський», та жодних претензій до ОСОБА_4 не має.

Відповідно до розписки, складеної 11 січня 2022 року власноруч ОСОБА_10 , останній отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 20000 гривень 00 копійок на відшкодування шкоди, завданої його здоров`ю 14 вересня 2021 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на трасі «Київ - Харків - Довжанський», та жодних претензій до ОСОБА_4 не має.

При цьому суд не приймає до уваги надані стороною захисту на підтвердження наявності у обвинуваченого на утриманні неповнолітніх дітей копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого 21 січня 2011 року Шарівською сільською радою Валківського району Харківської області, відповідно до якого ОСОБА_42 народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 у селі Шарівка Валківського району Харківської області, та копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 , виданого 21 квітня 2009 року Шарівською сільською радою Валківського району Харківської області, згідно якого ОСОБА_43 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9 у селі Шарівка Валківського району Харківської області, та вважає їх неналежними доказами, оскільки з вказаних свідоцтв про народження дітей не встановлено, що їх батьком є ОСОБА_4 . Згідно вказаних свідоцтв батьками дітей є: батько - ОСОБА_44 , мати - ОСОБА_45 .

Відтак, з усього вище наведеного суд робить обґрунтований висновок про те, що обвинувачений раніше не судимий, не одружений, неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, суб`єктом господарської діяльності не зареєстрований, не має зареєстрованого місця проживання, фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , за яким характеризується формально, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, на будь-яку тяжку хворобу не хворіє, до осіб з інвалідністю не відноситься, вчинив кримінальне правопорушення, що закидається йому у провину, в стані алкогольного сп`яніння, вину визнав частково. Окрім того, потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не має до нього будь-яких матеріальних та моральних вимог.

Постановою старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_19 від 04 листопада 2021 року «Про визнання речовим доказом» чотири рентген знімки та медичну картку стаціонарного хворого № 16408 на ім`я ОСОБА_17 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 вересня 2021 року під № 0000185 та передано на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області; п`ять рентген знімків та медичну картку стаціонарного хворого № 1705 на ім`я ОСОБА_7 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 вересня 2021 року під № 0000185 та передано на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області; шість рентген знімків та медичну картку стаціонарного хворого № 16411 на ім`я ОСОБА_8 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 вересня 2021 року під № 0000185 та передано на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області; десять регент знімків та медичну картку стаціонарного хворого № 16410 на ім`я ОСОБА_9 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 вересня 2021 року під № 0000185 та передано на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Відповідно до постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_19 від 15 вересня 2021 року «Про визнання речовим доказом» визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 вересня 2021 року під № 0000185: автомобіль «ВАЗ-21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , номер шасі: НОМЕР_9 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_10 належить ОСОБА_46 , перебуває у користування у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; автомобіль «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , номер шасі: НОМЕР_11 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 належить ОСОБА_47 , перебуває у користуванні у ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Дослідивши відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства України всі зібрані та надані сторонами кримінального провадження як з боку сторони обвинувачення, так і з боку сторони захисту докази, які безпосередньо досліджені судом шляхом допиту потерпілих, свідків та оголошення повного змісту письмових доказів, суд оцінює їх усі з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку як окремо та і у їх сукупності, визнає такими, що не суперечать один одному, є достовірними та мають бути використані та покладенні в основу судового рішення, що ухвалюється, оскільки прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та мають для нього значення.

Доходячи такого, суд ураховує, що з огляду на зміст статті 85 Кримінального процесуального кодексу України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів

Окрім того, відповідно до положень, закріплених у статті 86 зазначеного вище кримінального процесуального кодифікованого закону України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Вивчивши надані суду протоколи слідчих дій встановлено, що під час їх складання істотних порушень вимог статтей 87, 103 - 104, 223, 237, 240 Кримінального процесуального кодексу України не установлено, а тому сприймати, ці докази, як неналежні, чи не допустимі передумов немає.

Також слід відмітити, що усі ці протоколи є за своєю суттю є протоколами огляду та проведення слідчих експериментів, тобто являються слідчими діями у розумінні норм Кримінального процесуального кодексу України.

Слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні (частина 1 статті 223 Кримінального процесуального кодексу України).

Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети (частина 2 статті 223 Кримінального процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 237 Кримінального процесуального кодексу України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів. Особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду. При огляді слідчий має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

У частинах 1 та 2 статті 240 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник (частина 3 статті 240 Кримінального процесуального кодексу України).

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, згідно частини 1 статті 99 Кримінального процесуального кодексу України, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).

У даному кримінальному провадженні вимоги статей 237 та 240 Кримінального процесуального кодексу України дотримано, адже слідчим проводився огляд місця дорожньо-транспортної пригоди з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а також у всіх випадках проводились слідчі експерименти за участю підозрюваного та свідків з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та у ході таких слідчих дій здійснено відповідну фіксацію їх змісту, що прямо кореспондується з нормами статті 223 Кримінального процесуального кодексу України, адже такі слідчі (розшукові) дії є діями, які були спрямовані на отримання (збирання) доказів та перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Для проведення слідчих експериментів слідчий створював обстановку, максимально наближену до тієї, що існувала на час дорожньою-транспортної пригоди та з дотриманням погодних умов. Усі протоколи слідчих дій підписані їх учасниками, а також понятими, без будь-яких зауважень та застережень.

При цьому слід зазначити, що стороною захисту не доведено, що у ході проведення даних слідчих дії було отримано докази внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою. Крім того, під час досудового розслідування ОСОБА_4 не ініціював питання щодо проведення повторних слідчих експериментів та будь-яких зауважень до протоколу слідчого експерименту за його участю не зазначав.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3кс22) вказала, що відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст статті 87 Кримінального процесуального кодексу України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами 2 і 3 цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (стаття 3 Конвенції, частина 1 статті 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (пункт «с» частини 3 статті 6 Конвенції, стаття 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (пункт «d» частини 3 статті 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (стаття 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (частина 1 статті 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Застосування статті 87 Кримінального процесуального кодексу України при оцінці доказів, наданих сторонами, суд виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.

Суд вважає за необхідне звернути окрему увагу на вимоги кримінального процесуального закону щодо критеріїв визнання доказів допустимими (недопустимими).

Частиною 1 статті 86 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що доказ вважається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (частина 2 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України) містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає; належний суб`єкт збирання доказів; належна процесуальна форма.

Отже, допустимість доказів як ознака їх якості визначається нормами кримінального процесуального закону.

Питання про визнання доказів недопустимими вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення (частина 1 статті 89 Кримінального процесуального кодексу України) у кожному конкретному випадку залежно від характеру і наслідків порушень критеріїв допустимості. При цьому оцінка доказів передбачає їх відповідний аналіз у всій сукупності та взаємозв`язку (стаття 94 Кримінального процесуального кодексу України).

Таким чином, при визнанні того чи іншого доказу недопустимим суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу.

Суд звертає увагу на те, що кримінальне процесуальне законодавство містить критерії, за якими порушення встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку проведення окремих процесуальних дій є істотним і призводить до визнання доказів недопустимими.

Перелік діянь, які передбачені у статті 87 Кримінального процесуального кодексу України як підстави для визнання фактичних даних недопустимими як докази, не є вичерпним і становить собою порушення фундаментальних гарантій, що дає певний орієнтир для визначення змісту поняття «істотне порушення» у випадках, які не підпадають під цей перелік. До таких, наприклад, можна віднести порушення вимог частини 7 статті 223 Кримінального процесуального кодексу України про обов`язкове запрошення понятих при проведенні визначених законом слідчих дій. В кожному конкретному випадку суд, оцінюючи допустимість того чи іншого доказу, повинен враховувати істотність допущених порушень кримінального процесуального закону та важливість кожного доказу для встановлення обставин кримінального провадження. Тому кожний доказ повинен оцінюватися автономно, оскільки його безумовне виключення може призвести до негативних наслідків, що виражатимуться в ухваленні незаконного, необґрунтованого та несправедливого судового рішення.

Так, відповідно до положень статті 84 Кримінального процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16 (провадження № 51-6359км18)).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина 2 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 753/11828/13-к (провадження № 51-39км18) вказав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

У ракурсі того, що порядок, встановлений Кримінальним процесуальним кодексом України (процесуальний порядок, форма, процедура) - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій.

В даному випадку, суд зауважує, що підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих статтею 87 Кримінального процесуального кодексу України.

При формулюванні вказаного висновку, у контексті такого елементу допустимості доказів як процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних. У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: 1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи 2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути. Із врахуванням зазначеного саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: (1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 Кримінального процесуального кодексу України) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь- якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; (2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1 статті 89 Кримінального процесуального кодексу України) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; 2) зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в Кримінальному процесуальному кодексі України вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 01 грудня 2020 року у справі № 318/2921/18 (провадження № 51-2753км20) зазначив, що вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення Кримінального процесуального кодексу України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

У постановах від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 (провадження № 51-2114км19) та від 08 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к (провадження № 51-8259км18) Верховний Суд зауважив, що вирішуючи питання про застосування правил статті 87 Кримінального процесуального кодексу України до наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

В постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к (провадження № 51-8259км18) Верховний Суд також вказав, що суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частин 2 або 3 статті 87 Кримінального процесуального кодексу України, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частини 1 статті 87 Кримінального процесуального кодексу України, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 Кримінального процесуального кодексу України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в своїй постанові від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19 (провадження № 51-3230км19) зауважила, що оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з частиною 1 статті 87 Кримінального процесуального кодексу України суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими. У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи - отримання доказів внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника тощо - не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.

Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

В постанові від 15 лютого 2018 року у справі № 357/14462/14-к (провадження № 51-629км17) Верховний Суд указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Як наслідок слід констатувати, що вирішуючи питання про застосування правил статті 87 Кримінального процесуального кодексу України до наданих сторонами доказів, суд констатує, що в цій справі ці положення не можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими, адже вони мають місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Разом із тим, як вже зазначалось вище, підстав для визнання вищенаведених у цьому судовому рішенні доказів недопустимими, судом не установлено, оскільки не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих статтею 87 кримінального процесуального кодексу України.

Також варто зазначити, що, вирішуючи кримінальну справу, суд має приймати інформоване рішення, тобто робити свої висновки щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, виходячи з усієї релевантної інформації, яку сторонам вдалося отримати і надати суду.

Натомість правила недопустимості доказів є обмеженням цього загального принципу, дозволяючи або зобов`язуючи виключати з процесу доказування інформацію, яка потенційно може мати істотне, а іноді й вирішальне значення для справи.

Саме тому виключення потенційно важливих відомостей, тобто визнання їх недопустимими незалежно від їх причетності до справи і доказового значення, є крайнім заходом, до якого слід звертатися в разі, якщо іншими засобами неможливо забезпечити справедливого судового розгляду.

Відтак, наведеними доказами та їх процесуальними джерелами підтверджуються обставини, перелічені статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України, а тому ураховуючи позицію сторін цього кримінального провадження, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, визнає такі фактичні обставини справи повністю доведеними.

При цьому суд виходить з того, що згідно приписів статті 22 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (статті 26 Кримінального процесуального кодексу України).

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених нормами Кримінального процесуального кодексу України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Водночас сторона обвинувачення самостійно обирає засоби доказування (як якісно, так і кількісно), за допомогою яких будуть встановлені обставини, зазначені у статті 91 Кримінального процесуального кодексу України, та які не залежать від позиції сторони захисту та використання чи невикористання їх у подальшому під час судового розгляду.

Одночасно із цим суд зауважує, що частинами 2 та 4 статті 17 Кримінального процесуального кодексу обумовлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04 листопада 1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у пункті 43 свого рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» констатував, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак неможна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За таких обставин, з огляду на сталу практику Європейського суду з прав людини, зокрема, викладену й у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення від 28 жовтня 1994 року), критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний, поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (частина 3 статті 373 Кримінального процесуального кодексу України).

Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 712/13361/15 (провадження № 51-1604км18) дійшов висновку, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статті 92 Кримінального процесуального кодексу України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 751/2824/20 (провадження № 51-5910км20) та від 23 лютого 2021 року у справі № 742/642/18 (провадження № 51-5459км19).

Враховуючи вищенаведене у сукупності, слід дійти висновку, що ОСОБА_4 , перебуваючи 14 вересня 2021 року у стані алкогольного сп`яніння керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , допустив грубе порушення Правил дорожнього руху, зокрема пункту 16.11 розділу 16, пункту 2.1 «Дати дорогу» глави 2 розділу 33, а саме проїжджаючи Х-подібне перехрестя нерівнозначних доріг, рухаючись з другорядної польової дороги, де встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», пересікав автодорогу М-03 сполученням «Київ - Харків - Довжанський» в напрямку села Золочівське Богодухівського району Харківської області, та виїхавши на неї не надав переваги у русі автомобілю марки «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , що стало причиною та умовою виникнення і настання дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пасажири автомобіля марки «ВАЗ 21011» отримали середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

Посилання обвинуваченого на відсутність у нього умислу на вчинення кримінального правопорушення, в даному випадку вирішального значення не має та не може бути підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності, оскільки Кримінальний кодекс України відносить статтю 286-1 до категорії злочинів, вчинених з необережності.

При кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05 квітня 2018 року у справі № 658/1658/16-к (провадження № 51-735км18) зазначив, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до положень статті 21 Кримінального кодексу України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягає кримінальній відповідальності.

Стан алкогольного сп`яніння - це психічний стан особи в момент вчинення злочину, викликаний вживанням алкогольних напоїв, який характеризується послабленням інтелектуальної і вольової сфери психічної діяльності людини, та призводить до фізіологічних, вегетативних та неврологічних розладів, а тому може бути такою ознакою діяння та особи винного, яка значно підвищує ступінь суспільної небезпеки вчиненого і посилює відповідальність цієї особи.

Керування в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є більш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість такого порушення обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Так, водій у стані сп`яніння є загрозою як для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, так і для самого себе та власності третіх осіб.

Ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286-1 Кримінального кодексу України є суспільно небезпечні наслідки. Відповідальність за вказаною нормою право диференційована залежно від тяжкості наслідків, які настали.

Так, частина 2 статті 286-1 Кримінального кодексу України встановлює відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо вони заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

З огляду на таке та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до правил, обумовлених частиною 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, витлумачивши як того вимагає процесуальний закон, усі сумніви на користь обвинуваченого, врахувавши всі фактичні обставини цього кримінального провадження, суд не знаходить підстав задля виправдування обвинуваченого від висунутого обвинувачення й доходить висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» вчинення 14 вересня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що полягало у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобами в стані сп`яніння.

Відтак, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_4 доведена повністю. Дії його відповідають складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 Кримінального кодексу України, та правильно кваліфіковані як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони заподіяли потерпілим тяжке та середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Підстав, у відповідності до частини 3 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України, для виходу за межі висунутих обвинувачень, чи їх зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд виходить з наступного.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин його вчинення, й доходить висновку, що обвинуваченим вчинене кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення кримінального правопорушення, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , є громадянином України, має середньо-технічну освіту, неодружений, неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має. За станом здоров`я не має специфічних особливостей, до осіб з інвалідністю не відноситься, на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність; офіційного працевлаштування не має, суб`єктом господарської діяльності не зареєстрований.

Також встановлено, що ОСОБА_4 не має зареєстрованого місця проживання, фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується формально; до кримінальної відповідальності притягується вперше.

З досудової доповіді, складеної 10 липня 2023 року провідним інспектором Богодухівського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_48 щодо ОСОБА_4 , убачається, що орган пробації вважає, що є середній ризик ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів спрямованих на зменшення зловживання алкоголем обвинуваченим, що необхідно для його виправлення та запобігання вчиненню повторних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з випробування, орган пробації пропонує, окрім обов`язків, визначених частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України, додатково покласти обов`язок, передбачений пунктом 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України.

У даній справі в силу пункту 2 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає добровільне відшкодування потерпілим завданих збитків на лікування та відсутність з цього приводу претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого.

При цьому суд не приймає до уваги в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття, оскільки ОСОБА_4 під час судового розгляду справи визнав свою провину частково, від надання пояснень відмовився.

Суд зазначає, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого кримінального правопорушення, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 30 жовтня 2018 року у справі №559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

При цьому, суд зауважує, що не заперечення обвинуваченим об`єктивного розвитку подій автоматично не може свідчити про щире каяття, оскільки останнє завжди пов`язане із відвертим осудом своєї поведінки як причини заподіяної шкоди, отже і відповідним суб`єктивним ставленням до вчиненого порушення правил безпеки дорожнього руху, до заподіяних наслідків. Проте, поведінка обвинуваченого під час судового розгляду справи не свідчить про його осудливе ставлення до вчиненого.

Обставин, що у відповідності до частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено та у обвинувальному акті не наведено.

З цього суд зазначає, що обставини, що обтяжують покарання, - це вичерпно перелічені в законі та встановлені судом різного роду чинники об`єктивного або суб`єктивного характеру, що не є ознаками конкретного складу кримінального правопорушення і не впливають на його кваліфікацію, однак підвищують ступінь суспільної небезпечності винної особи і (або) вчиненого нею кримінального правопорушення і у зв`язку з цим є підставою для призначення більш суворого покарання.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 Кримінального процесуального кодексу України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

За приписами статті 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Пунктом 6 частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано, що обвинувальний акт має містити, у тому числі, відомості щодо наявності або відсутності обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченому.

Отже, в разі відсутності в обвинувальному акті у відповідності до пункту 6 частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України обставин, які обтяжують покарання, визнання судами на підставі частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України їх такими, що обтяжують покарання з подальшим їх врахуванням під час його призначення, не узгоджується з положеннями статті 337 Кримінального процесуального кодексу України.

Аналогічної правової позиції притримується й Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 11 червня 2024 року у справі № 175/2963/22 (провадження № 51-7756км23), від 08 травня 2024 року у справі № 507/1580/22 (провадження № 51-7515км23), від 29 травня 2024 року у справі № 201/137/21 (провадження № 51-7324км23).

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України, яка визначає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив, що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

У Рішенні від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України вказав, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди тощо.

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (пункт 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені частиною 1 статті 368 Кримінального процесуального кодексу України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 161/7253/18 (провадження № 51-2615км19)).

Згідно з приписами статті 8 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50 і 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому у даній справі, суд ураховує й припис пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи», де зауважено, що при призначенні покарання суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також слід врахувати з цього приводу позицію, викладену Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 17 квітня 2018 року у № 298/95/16-к (провадження № 51-2501км18), де зауважено, що у частині 2 статті 65 Кримінального кодексу України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий від покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Відтак, виходячи з наведеного, при визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , з урахуванням приписів частини 2 статті 61 Конституції України, статті 65 Кримінального кодексу України, суд бере до уваги ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу статті 12 Кримінального кодексу України, відноситься до тяжкого злочину, враховує фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, його суспільну небезпеку, з огляду на перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, у той час як керування в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки такого діяння, зокрема, водій у стані алкогольного сп`яніння становить загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, а також безпосередньо для себе особисто, та, серед іншого, власності третіх осіб. Дані про особу винного, який на шлях злочинної діяльності став вперше, але так й не усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, офіційно не працевлаштований, суб`єктом господарської діяльності не зареєстрований, його сімейний стан, вік та стан здоров`я, наявність у нього постійного місця проживання, де він характеризується формально; обставину, що пом`якшує покарання у виді відшкодування завданої шкоди потерпілим та відсутність з цього приводу у останніх претензій матеріального або морального характеру, відсутність обставин, які обтяжують покарання; позиції сторони обвинувачення, зокрема прокурора, який просив призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років, а також сторони захисту, яка просила призначити обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі.

Приймаючи до уваги все вищевикладене у своїй сукупності та співвідношенні, виходячи з положень статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в ізоляції його від суспільства та поміщення на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, а тому останньому слід призначити основне покарання в межах санкції, передбаченою частиною 2 статті 286-1 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, а також додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк від шість років.

При цьому, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 (провадження № 51-944кмо23), особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 Кримінального кодексу України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане в передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог статті 75 Кримінального кодексу України, або ж застосування статті 69, а також статей 96 і 96-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Дане покарання, що призначається обвинуваченому, на переконання суду, відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати меті покарання, оскільки вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння не може знижувати ступінь суспільної небезпеки особи винуватого, який грубо порушив Правила дорожнього руху України, дозволив собі перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння керувати транспортним засобом, в наслідок чого двоє людей отримали тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження. При цьому додаткове покарання сприятиме виправленню обвинуваченого в частині суворого дотримання в подальшому Правил дорожнього руху України.

Крім того, наведене покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Із реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 вересня 2021 року під № 0000185 убачається, що ОСОБА_4 під час досудового розслідування запобіжний захід не обирався. Ніяких клопотань з цього приводу під час судового розгляду справи також не надходило, тому з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до положень статтей 22 та 26 Кримінального процесуального кодексу України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами, до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.

Питання щодо арешту майна, накладеного на стадії досудового розслідування, суд вирішує у відповідності до статті 174 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали слідчого судді Валківського районного суду Харківської області ОСОБА_49 , постановленої 16 вересня 2021 року у справі з єдиним унікальним № 615/1401/21 (провадження № 1-кс/615/354/21), арешт шляхом заборони володіння, користування, розпорядження, відчуження будь-яким особам на транспортні засоби, тимчасово вилучені в ході огляду місця ДТП на 440 км. автодороги «Київ - Харків - Довжанський» поблизу села Золочівське Богодухівського (Валківського) району Харківської області, саме: автомобіль «ВАЗ-21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , номер шасі: НОМЕР_9 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_10 належить ОСОБА_46 , перебуває у користуванні у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , номер шасі: НОМЕР_11 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 належить ОСОБА_50 , перебуває у користуванні у ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , слід скасувати, оскільки відпали мета та підстави його застосування.

Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному частиною 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

чотири рентген знімки та медичну картку стаціонарного хворого № 16408 на ім`я ОСОБА_17 , п`ять рентген знімків та медичну картку стаціонарного хворого № 1705 на ім`я ОСОБА_7 ; шість рентген знімків та медичну картку стаціонарного хворого № 16411 на ім`я ОСОБА_8 ; десять регент знімків та медичну картку стаціонарного хворого № 16410 на ім`я ОСОБА_9 , визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_19 04 листопада 2021 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього відділу поліції, слід повернути власникам (законним володільцям).

автомобіль «ВАЗ-21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , номер шасі: НОМЕР_9 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_10 належить ОСОБА_46 , та перебував у користуванні у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

автомобіль «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , номер шасі: НОМЕР_11 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 належить ОСОБА_50 , та перебував у користуванні у ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_19 15 вересня 2021 року, слід повернути власникам (законним володільцям).

Цивільні позови в рамках даного кримінального провадження, ані прокурором, ані потерпілими не заявлялися.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки в рамках даного кримінального провадження Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України було проведено судову автотехнічну експертизу (висновок № СЕ-19/121-21/20665-ІТ від 23 вересня 2021 року), вартість якої згідно довідки від 23 вересня 2021 року складає 1029 гривень 72 копійки, а також Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» були проведені судова транспортно-трасологічна експертиза (висновок № 242257/28774 від 18 листопада 2021 року), вартість якої згідно акту № 242257/28774 від 18 листопада 2021 року складає 10296 гривень 60 копійок та судова автотехнічна експертиза (висновок № 24262/30228/30229/30230/30231/30232/30233/30234/30235/30236 від 17 листопада 2021 року), вартість якої згідно акту № 24262/30228/30229/30230/30231/30232/30233/30234/30235/30236 від 17 листопада 2021 року складає 27457 гривень 60 копійок, тому з обвинуваченого слід стягнути витрати за проведення даних експертиз.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04 листопада 1950 року в Римі, частини 2 статті 61 Конституції України, керуючись статтями 12, 50, 63, 65 - 67, частиною 2 статті 286-1 Кримінального кодексу України, а також статтями 17, 22, 26, 34, 35 - 37, 84 - 87, 91, частиною 9 статті 100, пунктом 3 частини 1 статті 118, частинами 1 та 2 статті 122, частино 2 статті 124, частиною 1 статті 126, статтями 174, 349, 352, 353, 357, 358, 368 - 371, 373 - 376, 392, 393, 395, 532 - 535 Кримінального процесуального кодексу України,

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 Кримінального кодексу України, і призначити йому до даній нормі закону покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 (шість) років.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання та його затримання.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Валківського районного суду Харківської області ОСОБА_49 , постановленої 16 вересня 2021 року у справі з єдиним унікальним № 615/1401/21 (провадження № 1-кс/615/354/21), шляхом заборони володіння, користування, розпорядження, відчуження будь-яким особам на транспортні засоби, тимчасово вилучені в ході огляду місця ДТП на 440 км. автодороги «Київ - Харків - Довжанський» поблизу села Золочівське Богодухівського (Валківського) району Харківської області, саме: автомобіль «ВАЗ-21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , номер шасі: НОМЕР_9 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_10 належить ОСОБА_46 , перебуває у користуванні у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , номер шасі: НОМЕР_11 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 належить ОСОБА_50 , перебуває у користуванні у ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 - скасувати, оскільки відпали мета та підстави його застосування.

Речові докази у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 вересня 2021 року під № 0000185:

чотири рентген знімки та медичну картку стаціонарного хворого № 16408 на ім`я ОСОБА_17 , п`ять рентген знімків та медичну картку стаціонарного хворого № 1705 на ім`я ОСОБА_7 ; шість рентген знімків та медичну картку стаціонарного хворого № 16411 на ім`я ОСОБА_8 ; десять регент знімків та медичну картку стаціонарного хворого № 16410 на ім`я ОСОБА_9 , визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_19 04 листопада 2021 року й передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів цього відділу поліції - повернути власникам (законним володільцям).

автомобіль «ВАЗ-21011», державний номерний знак НОМЕР_3 , номер шасі: НОМЕР_9 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_10 належить ОСОБА_46 , та перебував у користуванні у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

автомобіль «PEUGEOT 605», державний номерний знак НОМЕР_4 , номер шасі: НОМЕР_11 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 належить ОСОБА_50 , та перебував у користуванні у ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , визнані постановою, прийнятою старшим слідчим СВ відділення поліції № 1 Богодухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_19 15 вересня 2021 року - повернути власникам (законним володільцям).

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1029 (одна тисяча двадцять дев`ять) гривень 72 копійки за виконання судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/20665-ІТ від 23 вересня 2021 року, проведеної Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, та на залучення експертів в загальній сумі 37754 (тридцять сім тисяч сімсот п`ятдесят чотири) гривні 20 копійок за виконання судової транспортно-трасологічної експертизи № 242257/28774 від 18 листопада 2021 року та судової автотехнічної експертизи № 24262/30228/30229/30230/30231/30232/30233/30234/30235/30236 від 17 листопада 2021 року, проведених Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса», стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, що набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1