печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі: слідчого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Приватного підприємства «Тайфун-Плюс» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000113, накладеного ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 14.03.2025 року, справа № 445/581/25,

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ПП «Тайфун-Плюс» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000113, накладеного ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 14.03.2025 року, справа № 445/581/25, а саме на: 54 колоди дерева породи дуб, 74 колоди дерева породи дуб; 65 колоди дерева породи дуб.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано, також посилається на те, що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна, яке немає відношення до кримінального провадження. Окрім цього, адвокат вказує, що вказане майно не підпадає під визначення «речові докази», а лісопродукція дуб є законно придбаною .

Адвокат ОСОБА_3 направив на адресу суду заяву, згідно якої клопотання підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. На фіксуванні судового засідання технічними засобами не наполягав.

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 направив на адресу суду письмові заперечення на дане клопотання, просив відмовити у його задоволенні, накладений у кримінальному провадженні арешт вважає законним та обгрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

На підставі ст. 26 КПК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя розглянув клопотання за відсутності учасників справи.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, перевіривши матеріали клопотання, дослідивши письмові докази, заперечення, якими сторони обгрунтовують свої доводи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Встановлено, що з постанови старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 від 09.06.2025 року вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0001888 від 13.09.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України, до якого в порядку ст. 217 КПК України були об`єднані матеріали досудового розслідування № 0000113.

З наданих представником матеріалів вбачається, що ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 14 березня 2025 року у справі № 455/581/25 накладено арешт зокрема на 54 колоди дерева породи дуб, 74 колоди дерева породи дуб; 65 колоди дерева породи дуб.

Разом з тим, особою, яка звернулась із зазначеним клопотанням до матеріалів долучено копію вступної та резолютивної частини ухвали слідчого судді Золочівського районного суду Львівської області від 14 березня 2025 року у справі № 455/581/25 про накладення арешту на майно, з якої неможливо дослідити підстави та обставини накладення такого арешту.

Слідчий суддя, не оцінивши ухвалу про накладення арешту, не може зробити висновок, за яких обставин та з яких підстав слідчим суддею прийнято рішення про арешт майна, чим слідчий та слідчий суддя обґрунтували таку необхідність та з яких даних виходили.

Не надано таких доказів і в судовому засіданні.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами, встановлено, що встановити законність критеріїв, тобто дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права втручання органу досудового розслідування у право власності заявника неможливо, слідчий суддя позбавлений можливості перевірити чи накладався арешт на майно, що належить заявнику, а отже і право заявника на звернення із таким клопотанням до суду, як неможливо перевірити і підстави накладення арешту, оскільки слідчий суддя, не оцінивши ухвалу про накладення арешту, не може зробити висновок, за яких обставин та з яких підстав слідчим суддею прийнято рішення про арешт майна, чим слідчий та слідчий суддя обґрунтували таку необхідність та з яких даних виходили.

За таких обставин вважаю, що в задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки особою, що звернулась із клопотанням, не доведено, що арешт накладено необґрунтовано чи в його застосуванні відпала потреба.

Керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Приватного підприємства «Тайфун-Плюс» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000113, накладеного ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 14.03.2025 року, справа № 445/581/25 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1