Справа № 459/1133/25
Провадження № 1-кп/459/79/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року Шептицький міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шептицькому за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000214 від 14 березня 2025 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Червоноград Львівської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, раніше не судимого, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , 07.03.2025 приблизно о 17 годині 00 хвилин, перебуваючи поблизу будинку по вул. Івасюка, 20 у м. Шептицькому Львівської області, діючи в умовах воєнного стану, введеного 24.02.2022 Указом Президента України N? 64/2022 (із подальшими змінами), маючи корисливий мотив та прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, з метою незаконного збагачення, проходячи повз потерпілої ОСОБА_6 , відкрито, шляхом ривка із рук потерпілої, заволодів належним останній мобільним телефоном марки «ZTE» «Blade A75» 4/128 GB (green) вартістю 4199 гривень, разом із сім-карткою «Vodafone» вартістю 270 гривень 90 копійок, після чого із місця події втік та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину заперечив, пояснив, що він не виривав телефон у потерпілої, а вона сама, добровільно та за власною ініціативою віддала йому телефон з проханням здати в ломбард. І його вина полягає лише в тому, що він не повернув їй коштів за телефон.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбачених ч.4 ст.186 КК України, підтверджується наступними належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показами потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні пояснила, що телефон був подарунком її чоловіка, який зараз проходить службу в ЗСУ. 07.03.2025 приблизно о 17 годині 00 хвилин, вона проходила через подвір`я будинку по АДРЕСА_2 , обвинувачений, якого вона добре знає, оскільки мешкає неподалік, підійшов до неї ззаду, вивернув їй руку та вирвав мобільний телефон, після чого втік через арку, однак матеріальних претензій не має, оскільки ій відшкодувано вартість телефону;

- показами свідка ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що він перебував в гостях у потерпілої ОСОБА_6 та від неї довідався, що Вітя, але не уточнила який саме Вітя, вирвав у неї телефон, а мати ОСОБА_8 відшкодувала ій вартість такого. Очевидцем подій не був;

- Витягом з ЄРДР №0000214 від 14 березня 2025 року,з якого вбачається, що 14.03.2025 року було внесено відомості по факту того, що 07.03.2025 року відкритого викрадення військовослужбовцем на ім`я ОСОБА_9 мобільного телефону у потерпілої ОСОБА_6 (а.с.52);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення аналогічного змісту (а.с.53);

- протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 17.03.2025 року, з якого вбачається, що свідком ОСОБА_10 було впізнано особу під № 1 ОСОБА_4 (а.с.60-61);

- заявою про долучення коробки від мобільного телефону та чеку від 15.04.2025 року (а.с.62);

- роздруківкою електронного чека від 06.03.2025 року на суму 4469,90 грн (а.с.63);

- постановою про визнання речовим доказом від 17.03.2025 (а.с. 64-65);

- постановою про зняття показань технічних приладів від 15.03.2025 (а.с.66);

- протоколом зняття показань технічних приладів від 15.03.2025 (а.с.67-68);

- постановою про визнання речовим доказом відеофайлів з камер відеоспостереження з приміщення ломбарду «Кредит Юкрейн» за 08.03.2025 (а.с.69);

- протоколом огляду речей та документів від 15.03.2025 з долученим диском, на якому збережено відеофайли, що оглянуті в судовому засіданні, та з яких вбачається, як обвинувачений заходить в приміщення ломбарду, передає працівнику ломбарду мобільний телефон, очікує, підписує документи, отримує грошові кошти та виходить з приміщення (а.с.70-73);

- протоколом огляду місця події від 04.04.2025 за участю потерпілої ОСОБА_6 з фототаблицею (а.с.83-88);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 04.04.2025 за участю потерпілої ОСОБА_6 з долученим відеозаписом, який оглянуто в ході судового розгляду та з якого вбачається відтворення потерпілою обставин події 07.03.2025 (.с.89-95);

Пленум Верховного Суду України п.16 постанови «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29.06.1990 № 5, наголосив, що «суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо». Тобто, доказами є сукупність фактичних даних у певній процесуальній формі, що є підтвердженням того, що «фактичні дані» та «процесуальні джерела доказів» варто вживати у єдності, це стосується і показань свідка. Логічно-розумовий шлях перевірки доказів полягає: а) в аналізі і дослідженні змісту кожного доказу окремо з позицій його повноти, несуперечності, логічної послідовності; б) в зіставленні з іншими доказами.

Таким чином, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, а вина обвинуваченого доведена повністю за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Разом з тим, суд не приймає до уваги версію подій, озвучену обвинуваченим в судовому засіданні та вважає, що така версія подій викладена обвинуваченим з метою уникнення кримінальної відповідальності та спростовується дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Відтак дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено, оскільки в судовому засіданні обвинувачений не визнав вину, не розкаявся у вчиненому. Крім того, під час виступу в судових дебатах обвинувачений просив перерахувати кошти, внесені як заставу, на потреби ЗСУ, однак відповідної заяви від особи, котра вносила заставу суду не подано, а відтак суд позбавлений можливості вирішити це питання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КПК України судом не встановлено.

Разом з тим, суд враховує і особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, однак не працевлаштований, знаходить в розшуку як особа, котра самовільно залишила частину.

Згідно із ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке характеризується підвищеною суспільною небезпекою, то суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, слід призначити йому покарання у межах санкції ч.4 ст.186 КК України, що відповідатиме засадам, визначеним ст.50 КК України, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним інших злочинів.

Цивільний позов не пред`являвся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Зарахувати в строк відбування покарання строк перебування під вартою за ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 17.03.2025 з 17.03.2025 по 21.03.2025.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст.186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбування рахувати з часу приведення вироку до виконання.

У строк відбування покарання у виді позбавлення волі зарахувати строк перебування під вартою за ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 17.03.2025 з 17.03.2025 по 21.03.2025.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді застави залишити без змін.

Після вступу вироку в законну силу речові докази:

- диски відеозаписів та чек від 06.03.2025 року залишити при матеріалах кримінального провадження;

- коробку до мобільного телефону марки «ZTE» «Blade A75» 4/128 GB (green) повернути законному володільцю;

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий: ОСОБА_1