ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/291/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №11-сс/817/291/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2025 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 та поручителя ОСОБА_9 про передачу підозрюваного ОСОБА_7 на особисту поруку відмовлено. Задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Західного регіону ОСОБА_11 , застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 12 год. 25 хв. 13.12.2025, без визначення розміру застави .

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, у виді особистої поруки або застави.

Посилається на те, що її було допущено до участі у справі безпосередньо перед судовим засіданням 16.10.2025 року, а тому у неї не було можливості узгодити з підозрюваним ОСОБА_7 спільну правову позицію, підготуватися до розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, зібрати та надати суду необхідні докази. При цьому зазначає, що обшук, допит і вручення підозри були проведені без участі захисника, що є істотним порушенням права на захист ОСОБА_7 , гарантованого Конституцією України та КПК.

Вважає що ризик переховування її підзахисного від органу досудового розслідування не підтверджено жодними доказами, а посилання на наявність у нього закордонного паспорта не може розцінюватися як свідчення наміру втекти, оскільки в умовах воєнного стану військовозобов`язані, зокрема військовослужбовці, не мають права перетину державного кордон .

Зазначає, що підозрюваний є військовослужбовцем за контрактом, добровольцем, який має численні нагороди за участь у бойових діях та позитивно характеризується командуванням, а особи, визнані потерпілими у кримінальному провадженні, самі ухиляються від мобілізації, що ставить під сумнів достовірність їх заяв.

Посилається на те, що місцем служби ОСОБА_7 є м. Ізюм Харківської області, а його відрядження до м. Тернополя носить тимчасовий характер і діє лише до 31.10.2025 року, що унеможливлює будь-який контакт зі свідками або потерпілими, а тому вважає що слідчий суддя безпідставно визнав наявність ризику впливу підозрюваного на учасників кримінального провадження.

Вважає, що ризики знищення або спотворення ним доказів є недоведеними, оскільки всі обшуки вже проведено, речі та документи вилучено, а орган досудового розслідування отримав повний обсяг необхідної інформації.

Обґрунтовує вимоги тим, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, позитивну характеристику від командування, користується повагою серед побратимів, дисциплінований, відповідальний і нагороджений медаллю «За поранення» (важке), що свідчить про його високу свідомість та відсутність ризику ухилення від слідства чи суду.

Вважає що запобіжний захід у вигляді особистої поруки старшого лейтенанта ОСОБА_12 - заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу 2 механізованого батальойну, ВОС-3420003, який є особою, що заслуговує на особливу повагу, має бездоганну репутацію і готовий взяти підозрюваного на поруки буде цілком достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених та прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Як встановив слідчий суддя з клопотання та доданих до нього матеріалів справи, групою слідчих СВ Тернопільського районного управління поліції та СУ Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001668 від 05.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187,ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ч.2 ст.127 КК України.

15.10.2025 ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні затримано в порядку ст. 208 КПК України (фактичний час затримання - 12 год. 25 хв. 15.10.2025) за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України.

15.10.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України, а саме у: незаконному позбавленні волі, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань; незаконному заволодінні транспортним засобом, якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно пред`явленої підозри, 07.10.2025 близько 09 год. 00 хв. у ОСОБА_13 виник умисел на здійснення незаконної діяльності, що полягала у незаконному позбавлені волі та викраденні людини, а саме він планував викрадати осіб, які переховуються від мобілізації на території України, з метою власного збагачення, шляхом одержання грошових коштів за їх звільнення або уникнення передачі до правоохоронних органів. Незаконне позбавлення волі або викрадення людей є одним із найбільш серйозних порушень прав людини, яке порушує їх основні конституційні та міжнародні гарантії. Згідно ст. 3 Конституції України зазначається, що "людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека є найвищими соціальними цінностями". Ці положення відображені і в Європейській конвенції з прав людини, яка гарантує право на життя, недоторканність особистого життя та свободу. Крім цього, відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" кожна людина має право на свободу пересування, під якою розуміється право вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Так, ОСОБА_13 , будучи обізнаним про встановлені чинним законодавством права свободи людини (ст. 29 Конституції України), 07.10.2025, з корисливих мотивів прийняв рішення про здійснення незаконної діяльності, що полягала у незаконному позбавлені волі та викраденні людини, які переховуються від мобілізації на території України, з метою власного збагачення, шляхом одержання грошових коштів за їх звільнення або уникнення передачі до правоохоронних органів. ОСОБА_13 усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел він не в змозі, діючи з корисливих мотивів, точного часу досудовим розслідування не встановлено, але не пізніше 07.10.2025, розуміючи те, що самостійно вчинити дане кримінальне правопорушення не зможе, маючи на меті отримання незаконних прибутків від злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним позбавленням волі та викраденні людини вирішив залучити ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , яким повідомив про свої злочинні наміри та довів до відома деталі злочинного плану, з метою залучення для вчинення кримінальних правопорушень. Бажаючи отримувати власну матеріальну вигоду, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 прийняли пропозицію ОСОБА_13 та надали свою добровільну згоду на вчинення кримінального правопорушення. Так, 07.10.2025 близько 09 год. 00 хв. у ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , які перебували неподалік кафе «Генделик» за адресою: с. Верхній Вербіж Коломийського району Івано-Франківської області, вул. Шевченка, 24Б, виник злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_17 . Реалізуючи свій злочинний умисел 07.10.2025 близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 з метою спрямованою на незаконне позбавлення волі ОСОБА_18 проти волі останнього, перебуваючи неподалік кафе «Генделик» за адресою: с. Верхній Вербіж Коломийського району Івано-Франківської області, вул. Шевченка, 24Б, незаконно позбавили його волі, а саме силоміць, проти волі, затягнули останнього до автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Transporter», білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , позбавивши таким чином ОСОБА_18 змоги вільно залишити вказане місце, тримаючи його в цих в умовах обмеженого простору та завдавши фізичних страждань потерпілому.

Крім того, органом досудового розслідування встановлено, що 07.10.2025 близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_7 знаходився неподалік кафе «Генделик» за адресою: с. Верхній Вербіж Коломийського району Івано-Франківської області, вул. Шевченка, 24Б, де побачив автомобіль марки «Land Rover Freelander», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився на стоянці біля вищевказаного кафе та знаходився у фактичному володінні ОСОБА_18 . Цього ж дня, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 близько 09 год. 00 хв. у зв`язку з тим, що ОСОБА_18 перебував в обмеженому стані свободи внаслідок попередніх дій групи, отримав від ОСОБА_18 ключі від зазначеного транспортного засобу, після чого за допомогою вказаних ключів відімкнув дверцята до салону автомобіля марки «Land Rover Freelander», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився у фактичному володінні ОСОБА_18 та сів на водійське сидіння. Продовжуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 в цей час та місці вставив ключ в замок запалення вищевказаного автомобіля, привів двигун у дію, почав рух на ньому, чим остаточно заволодів вказаним автомобілем і покинув місце вчинення злочину. Таким чином, ОСОБА_7 незаконно заволодів транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «Land Rover Freelander», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 160 000 гривень.

Перевіряючи висновок слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищенаведених кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає його вірним, оскільки його зроблено за наслідками дослідження даних, що містяться у: витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0001668 від 05.10.2025; протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 07.10.2025; протоколі огляду місця події від 07.10.2025; протоколах допиту свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 від 14.10.2025; протоколі допиту потерпілого ОСОБА_17 від 14.10.2025; протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.10.2025 з долученими до них довідками; протоколах огляду відеозапису від 14.10.2025; реєстраційній картці транспортного засобу марки та моделі «Land Rover Freelander», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.10.2025; протоколі допиту свідка ОСОБА_7 від 07.10.2025, інших матеріалах досудового розслідування в їх сукупності.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при прийнятті рішення.

Отже, висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає правильними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Також слідчим суддею вірно визнано доведеним те, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду оскільки усвідомлюючи тяжкість кримінальних правопорушень та міру покарання, яка йому загрожує у випадку визнання винним, що є безальтернативною - у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, тому може намагатись уникати передбаченої законом відповідальності; а також може незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, які йому відомі, підозрюваний може схиляти їх до зміни показань, наданих слідчому, відмови від їх надання, при цьому врахував те, що у випадку направлення до суду обвинувального акту, суд зможе обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, а їх допит на стадії досудового розслідування слідчим не має доказового значення в суді під час розгляду справи по суті.

Крім цього, слідчий суддя вірно встановила наявність обставин, визначених ст. 178 КПК України, а саме: молодий вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків; позитивну характеристику підозрюваного за місцем проходження військової служби; відсутність у нього судимостей, однак, визнала їх недостатніми для запобігання настанню існуючих ризиків через вагомість наявних доказів на підтвердження обгрунтованості його підозри у скоєнні тяжкого злочину; суворість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим.

Також слідча суддя з урахуванням того що ОСОБА_7 підозрюється у насильницького злочину вірно не визначила розмір застави, що відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України є її правом. В даному випадку враховуючи що метою відкомандирування ОСОБА_7 з постійного місця служби у період інкримінованого злочину було забезпечення дотримання громадянами виконання вимог законодавства з мобілізації колегія суддів вважає що відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного, з огляду на те, що прокурор в повному обсязі довів обставини, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, які обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного, оскільки прокурор в повному обсязі довів обставини, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного.

Перевіряючи доводи захисника щодо відсутності ризиків, визначених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів виходить з того що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слід дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у рішенні ЄСПЛ Пунцельт проти Чехії справа № 31315/96 від 25 квітня 2020 йдеться про те, що при прийнятті рішення про тримання особи під вартою суд визнав достатнім мотивуванням загрозу призначення заявникові відносно суворого покарання.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, хоча тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, мотиви наведені в ухвалі слідчого судді щодо тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні злочину, як однієї з підстав продовження строку запобіжного заходу, на думку колегії суддів, є обґрунтованими. Окрім того, колегія суддів враховує що підозрюваний проходить військову службу у м.Ізюм та не має у м.Тернополі постійного місця проживання, що створює органу досудового розслідування труднощі у проведенні безпосердньо за його участю з ним слідчих дій.

А недокументування впливу підозрюваного на потерпілого чи свідків на момент розгляду клопотання не виключає його можливості у подальшому. Характер вчинених кримінальних правопорушень свідчить про можливість тиску на потерпілого з метою уникнення відповідальності або спотворення доказової бази. З огляду на це, ризик впливу на потерпілого є актуальним і не може бути усунутий жодним із більш м`яких запобіжних заходів.

Перевіряючи твердження апелянта про проведення окремих слідчих дій з підозрюваним за відсутності захисника та порушення таким чином його права на захист колегія суддів виходить з того, що на стадії досудового розслідування визнання доказів недопустимими може мати місце лише у випадку їх явної очевидної недопустимості, порушення збирання яких не може бути спростоване іншими матеріалами, тому вважає що на цьому етапі кримінального провадження вони є передчасними.

Перевіряючи доводи захисника щодо участі підозрюваного у бойових діях як військовослужбовця за контрактом та наявність у нього міцних соціальних зв`язків колегія суддів виходить з того що при визначенні пропорційності втручання у права підозрюваного враховується рівень обгрунтованості підозри та наявність значного суспільного інтересу у цьому провадженні, що виправдовує більш суворе втручання в права людини та їх обмеження, надані із клопотанням матеріали доводять наявність правових підстав для обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваного з метою забезпечення кримінального провадження.

Посилання захисника на порушення права на захист підозрюваного у зв`язку з призначенням йому захисника безпосередньо перед судовим засіданням колегія суддів відхиляє оскільки наведене не призвело до звуження чи обмеження процесуальних його прав при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, захисник разом з обвинуваченим брав участь у відкритому судовому засіданні, де в умовах змагального процесу з дотриманням визначеного КПК порядку проведення судового засідання було прийняте оскаржуване рішення слідчого судді, матеріали кримінального провадження не містять даних, які б підтверджували неможливість реалізації підозрюваним свого права на правничу допомогу чи відсутність можливості узгодження позиції із захисником. Із протоколу судового засідання вбачається, що захисник брав участь у розгляді клопотання, висловлював заперечення та позицію підозрюваного, що свідчить про належне забезпечення права на захист відповідно до вимог ст. 20, 48 КПК України.

Доводи апелянта щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею не заслуговують на увагу з огляду на підозру у скоєнні ОСОБА_7 тяжкого злочину, який має значний ступінь суспільної небезпеки оскільки спрямований проти життя та здоров`я особи та дані про його особу, тому колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного контролю за поведінкою підозрюваного, зокрема, щодо унеможливлення його контакту з потерпілими, запобігання впливу на свідків або уникнення від подальших слідчих дій, тоді як характер пред`явленої підозри, обставини вчинення злочину свідчать про наявність реальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не можуть бути нівельовані застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Розглядаючи клопотання ОСОБА_12 , який є військовослужбовцем, за званням старший лейтенант та обіймає посаду заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , про бажання взяти на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_7 колегія суддів вважає недоведеною достатність підстав для визнання ОСОБА_12 , який одноосібно виявив бажання взяти підозрюваного ОСОБА_7 на особисту поруку, особою, яка відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 180 КПК України, окрім того колегії суддів не представлено доказів на підтвердження способу забезпечення поручителем виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, як того вимагають положення ст.180 КПК України, за встановлених в судовому засіданні обставин та ризиків такий запобіжний захід, як і інші менш суворі ніж тримання під вартою запобіжні заходи, не зможуть запобігти вказаним ризикам та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 та поручителя ОСОБА_12 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки .

Отже, підстав для скасування оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_7 немає, в зв`язку з чим в задоволенні поданої захисником підозрюваного апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, - У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2025 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді