ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 20 серпня 2025 року у кримінальному провадженні №0000052 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта базова загальна середня, одруженого, маючого шістьох неповнолітніх дітей, працюючого по найму, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14 квітня 2005 року Хотинським районним судом Чернівецької області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 29 травня 2009 року Хотинським районним судом Чернівецької області за ч. 1 ст. 296, ст. 69 КК України до штрафу в розмірі 1000 гривень;

- 20 травня 2016 року Хотинським районним судом Чернівецької області за ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 23 березня 2018 року Хотинським районним судом Чернівецької області за ст.125 ч.2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн; 15 червня 2018 року Апеляційним судом Чернівецької області постановлено новий вирок та засуджено до покарання у виді 3 роки позбавлення волі та зі сплатою штрафу в розмірі 1700 гривень;

- 20 листопада 2018 року Хотинським районним судом Чернівецької області за ч.1 ст.296, ч.4 ст.70 , ч.1 ст.72 КК України до покарання у виді 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70, ч.2 ст.72 КК України вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 15.06.2018 року в частині покарання у виді штрафу виконувати самостійно. На підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 13.11.2019 року замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням на 2 роки 1 місяць 2 дні обмеження волі. На підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 26.11.2020 року звільнений 04.12.2020 року умовно-достроково з невідбутим строком покарання 11 місяців 14 днів,

Провадження №11-кп/822/338/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ч.1 ст.286-1, ч.1 ст.135 ККУ Суддя-доповідач: ОСОБА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286-1, ч.1 ст. 135 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 20 серпня 2025 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч.1 ст.135 КК України та йому призначене покарання: за ч. 1 ст.286-1 КК України у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права керуванням транспортними засобами на 3 роки; за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 17 лютого 2023 року по 18 лютого 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хотинського районного суду Чернівецької області від 22.02.2023 року на автомобіль марки «ВАЗ - 21011», державний номерний знак НОМЕР_1 .Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

На таке судове рішення надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 із проханням скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції або ухвалити виправдувальний вирок, у зв`язку з недоведеністю вини та недопустимістю доказів.

Вважає,що районний суд під час судового розгляду безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик та допит свідків, які могли підтвердити важливу для доведення його невинуватості версію подій.

Зазначає, що наявний в матеріалах справи висновок експерта, долучений стороною захисту, ставить під сумнів висновки обвинувачення, однак районний суд даний висновок не дослідив та належно не оцінив.

Твердить, що суд надав оцінку лише доказам сторони обвинувачення та повністю проігнорував докази сторони захисту.

Вважає, що наявні в матеріалах справи відеозаписи, які суд визнав належними доказами, не містять інформації про їх походження, вилучення, автентичність, а тому не є допустимими доказами у справі.

Звертає увагу, що сторона захисту неодноразово зверталася з клопотаннями, зокрема про повторну експертизу, про витребування матеріалів, про огляд доказів, однак районний суд необґрунтовано відхиляв такі клопотання, чим порушив його право на захист.

Стверджує, що суд в оскаржуваному рішенні не навів прямих доказів, які б підтверджували його перебування у стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення кримінального правопорушення та не вказав, в чому полягає прямий причинний зв`язок між його діями та наслідками.

На апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор подав заперечення.Вважаючи вирок суду законним,виклав мотиви,з яких доводи захисту вважає необгрунтованими.

Згідно вироку, ОСОБА_7 17 лютого 2023 року, приблизно о 16.55 год., в світлу пору доби, не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В» та достатніх навиків в керуванні легковим транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати власні дії, сів за кермо технічно справного автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 та розпочав рух горизонтальною ділянкою проїжджої частини дороги - вул.Кліща м.Хотин Дністровського району Чернівецької області, зі сторони вул. Шевченка в напрямку вул. М. Лисенка, вказаного міста.

Проїжджаючи біля будинку № 115/2 по вул. Кліща, ОСОБА_7 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, відволікшись від керування вказаним транспортним засобом, при цьому не переконався, що його дії будуть безпечними і не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху автомобіля ліворуч та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , що рухалась у попутному напрямку по лівому краю проїжджої частини дороги, внаслідок чого останній було заподіяно тілесне ушкодження у вигляді закритого 3-х кісточкового перелому лівої гомілки зі зміщенням, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, як таке, що призвело до тривалого розладу здоров`я.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_7 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі- Правил), що безпосередньо перебуває у причинному зв`язку з наслідками, які настали, а також п. 1.5, 1.7, 2.1 (а), 2.3 (б, д), 2.9 (а) вищевказаних правил, які лише сприяли вказаному порушенню та, які вимагають від водія:

п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п.1.7. Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності;

п.2.1.Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п.2.9 Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також, 17 лютого 2023, приблизно о 16.55 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_10 отримала тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, як таке, що призвело до тривалого розладу здоров`я, яка внаслідок похилого віку та старості, характеру отриманих тілесних ушкоджень була позбавлена можливості пересуватись, а враховуючи погодні умови, тобто - температури повітря навколишнього середовища мінус 4?? С та пори року опинилась в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, зупинивши керований ним автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 на проїжджій частині вул. Кліща м.Хотин Дністровського району, Чернівецької області, при цьому достовірно знаючи про заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, не реагуючи на зауваження очевидців пригоди та ігноруючи їх, маючи реальну можливість надати ОСОБА_10 допомогу, в порушення вимог підпунктів «а», «г», «д» пункту 2.10 Правил, якими регламентовано:

п.2.10 Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; ОСОБА_7 із автомобіля не вийшов, до потерпілої не підійшов, при цьому не переконався, чи потребує вона медичної допомоги, карету швидкої медичної допомоги не викликав, як і не звернувся за допомогою до очевидців дорожньо-транспортної пригоди, а також не вжив дій для транспортування ОСОБА_10 до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, тобто не виконав свого законного обов`язку, як водія транспортного засобу після виниклої дорожньо-транспортної пригоди, а навпаки, переслідуючи мету уникнення відповідальності за її скоєння та свідомого залишення потерпілої в небезпеці, з місця дорожньо-транспортної пригоди зник, чим завідомо залишив без допомоги ОСОБА_10 , яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження внаслідок старості та іншого безпорадного стану, хоча зобов`язаний був про неї піклуватися, оскільки особисто поставив потерпілу в небезпечний для життя стан.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора про відсутність підстав для скасування вироку, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.

За наслідками апеляційного розгляду судова колегія вважає,що висновок суду 1 інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135 та ч. 1 ст.2 86-1 КК України є правильним.

Обвинувачений ОСОБА_7 у районному суді показав,що визнає факт вчинення ним ДТП та заподіяння внаслідок цього потерпілій тілесного ушкодження.Бачив на дорозі двох жінок,однак не відчув,що збив когось.Не бачив, що ОСОБА_10 лежить на дорозі і не пам`ятає, чи зупинявся після наїзду на потерпілу та чи відкривав двері автомобіля.Потім його зупинили працівники поліції та повідомили, що він вчинив ДТП. Зразки крові для дослідження на стан сп`яніння погоджувався надати тільки у присутності захисника,однак у цьому йому було відмовлено.Зразки крові здав на наступний день.Заперечує,що керував авто у стані алкогольного сп`яніння.Стверджує,що ОСОБА_12 у нього вдома самостійно вживав алкоголь,а він(обвинувачений) відмовився. Посвідчення водія не отримував.

Просив врахувати, що він розкаюється, потерпілій повністю відшкодував завдану шкоду, має на утриманні шістьох неповнолітніх дітей та дружину, яка є особою з інвалідністю, він є єдиним годувальником сім`ї, тому просив призначити покарання без ізоляції від суспільства.

Під час апеляційного розгляду вказав,що не визнає лише факт перебування на час вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння.

Оскільки у апеляційній скарзі порушене питання,зокрема,про скасування вироку з підстав недоведеності вини(за змістом резолютивної частини апеляційної скарги) та апеляційних вимог обвинувачений не змінював,судова колегія перевіряє, у тому числі, висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч.1 ст.135 та ч.1 ст.286-1 КК України.

Потерпіла ОСОБА_10 у районному суді показала, що 17.02.2023 року приблизно о 17:00 год вона поверталася додому разом з ОСОБА_13 ,йшли по лівій частині дороги по вул.Кліща в м.Хотин.В цей час вона відчула удар по тілу, від якого впала на землю та втратила свідомість. Коли падала на землю, то бачила, що транспортний засіб світлого кольору проїхав далі приблизно на 5 метрів. Чи виходив хтось з автомобіля-не бачила. Допомогу їй надавали перехожі на вулиці.Внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження.

ОСОБА_7 приходив до неї в лікарню та цікавився її станом здоров`я. Претензій до обвинуваченого немає,шкода їй відшкодована повністю .Просила призначити ОСОБА_7 покарання без позбавлення волі, оскільки той є багатодітним батьком та має на утриманні неповнолітніх дітей.

Показання потерпілої підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами та показаннями свідків.

Зокрема,згідно висновку судово-медичного експерта №341 мд від 28.06.2023 року потерпіла ОСОБА_10 знаходилась на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Хотинська БЛ» з 17.02.2023 по 03.04.2023 року з діагнозом: закритий 3-х кісточковий перелом лівої гомілки зі зміщенням.

Дані ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, можливо при дорожньо-транспортній пригоді, по строку та обставинам можуть відповідати 17.02.2023 року і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я (а.с.194-195 т. 1).

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.08.2023 року зафіксовано,що потерпіла звернулась із заявою до поліції про притягнення до відповідальності ОСОБА_7 за те,що 17.02.2023 року о 16:55 год. він після скоєння ДТП з місця пригоди втік, залишивши її без допомоги (а.с.66 т.2).

Із показів свідка ОСОБА_12 у районному суді вбачається, що у лютому 2023 року він з ОСОБА_7 після роботи вдома у обвинуваченого вживали горілку.Потім ОСОБА_7 вирішив завести свій автомобіль та попросив його допомогти. З якою метою ОСОБА_7 сів за кермо, йому невідомо.Свідок та діти обвинуваченого виштовхали транспортний засіб з подвір`я, мотор запрацював та автомобіль почав рухатися по вулиці Кліща. Потерпіла йшла по лівій стороні дороги. Далі побачив, як автомобіль ОСОБА_7 вдарив жінку і вона впала на землю. ОСОБА_7 не зупинився одразу, а проїхав десь метрів 6-7 і вже тоді зупинився, відкрив дверцята транспортного засобу, подивився, закрив їх та втік з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Свідок ОСОБА_13 в суді показала, що у 2023 році вона разом з ОСОБА_10 йшла додому з церкви пішки по узбіччю дороги. В цей момент під`їхав автомобіль білого кольору, за кермом якого був ОСОБА_7 та збив ОСОБА_10 , яка впала на землю. Автомобіль проїхав трохи вперед та зупинився. Вона підійшла до автомобіля, відкрила дверцята та сказала водію, щоб той вийшов і подивився, що накоїв. Проте, ОСОБА_7 закрив двері автомобіля та поїхав далі.Зібралися люди, викликали швидку медичну допомогу, яка приїхала та забрала ОСОБА_10 в лікарню. ОСОБА_7 був сам в автомобілі, напевне у стані алкогольного сп`яніння, бо нічого не говорив, лише подивився та втік з місця ДТП.

Свідок ОСОБА_14 під час судового розгляду показала, що йшла з донькою додому позаду двох жінок.Бачила, як автомобіль ОСОБА_7 виштовхували діти та чоловік з двору на дорогу, за кермом був ОСОБА_7 . Потім обвинувачений поїхав не прямо, а попри край дороги та в`їхав в одну із жінок, які йшли попереду попри дорогу. ОСОБА_7 зупинив автомобіль та вона почула, як друга жінка запитала у водія «Що ти наробив?», проте останній поїхав далі. Свідок запитала у іншої жінки, чому водій поїхав, на що та повідомила, що водій був у стані алкогольного сп`яніння. Потім потерпілу забрали до лікарні.Свідок бачила,як від удару в автомобілі відірвалось дзеркало на передніх дверцятах з лівого боку.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в суді повідомили, що перебували на чергуванні у ВП №2 (м.Хотин) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області та після отримання повідомлення по лінії 102 виїжджали на місце ДТП в м.Хотин по вул.Кліща. На місці стояв припаркований автомобіль ВАЗ 21011 білого кольору та був ОСОБА_7 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нечітка мова, запах алкоголю з порожнини рота, агресивна поведінка, почервоніння очей, хитка хода.

Показання потерпілої і свідків узгоджуються між собою, що свідчить про їх об`єктивність.

Надаючи показання, потерпіла і свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення.

Даних, що потерпіла і свідки є упередженими або мають підстави обмовляти обвинуваченого, у справі немає.

Зі змісту протоколу відібрання зразків крові для експертного дослідження від 17.02.2023 року вбачається, що ОСОБА_7 жодним чином не реагував на слова слідчого, незважаючи на неодноразове повторювання змісту постанови прокурора про відібрання зразків крові для експертного дослідження та не проговорив ні слова, тим самим пасивно відмовився від добровільного надання зразків крові (а.с.180 т.1).

Із листка огляду,здійсненого лікарем КНП «Хотинська багатопрофільна лікарня» ОСОБА_17 №26 від 17.02.2023 вбачається, що ОСОБА_7 17.02.2023 у супроводі працівників поліції був доставлений до цього медичного закладу для огляду на стан сп`яніння та за висновком лікаря встановлено,що клінічно обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.с.177 ).

У районному суді свідок ОСОБА_17 показала,що у лютому 2023 року ОСОБА_7 був доставлений до лікарні для медичного огляду на стан сп`яніння, проте відмовився від проходження огляду за допомогою газоаналізатора «Драгер».

Тоді нею, як лікарем, було проведено клінічний огляд ОСОБА_7 згідно Інструкції МОЗ від 2015 року,під час якого зверталася увага на зовнішній вигляд, мову, ходу, на зіниці очей, реакцію на світло, чи був пацієнт орієнтований у просторі, часі і власній особистості, а також на наявний запах алкоголю з порожнини рота. ОСОБА_7 давав себе оглянути, перевірялася його реакція на світло, оглядалися зіниці очей, вимірявся тиск, пульс.

За наслідками огляду у ОСОБА_7 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, зіниці очей були звужені та млява реакція на світло, тремтіння повік та пальців рук, реакція на ситуацію була неадекватною (балакучий, посміхався).

Оскільки ОСОБА_7 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора, було складено висновок, у якому зазначено діагноз, що клінічно обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Показаннями свідків,медичним документом,складеним лікарем за наслідками клінічного огляду ОСОБА_7 ,показаннями лікаря ОСОБА_17 у районному суді доведено,що обвинувачений на час вчинення ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння,

Позиція апелянта,який оспорював висновки суду в цій частині,є способом захисту з метою уникнення відповідальності за більш тяжкий злочин.

Зокрема,апелянт посилався на висновок експерта №297 від 27.02.2023 року,згідно якого при судово-токсикологічній експертизі крові ОСОБА_7 етиловий спирт не виявлений (а.с.185 т.1).Зразки крові були відібрані 18.02.2023 року о 09 год. 58 хв.( протокол на а.с.183 т.1)

Такі доводи судова колегія вважає необгрунтованими.

Та обставина,що у зразку крові,відібраному у ОСОБА_7 на наступний день 18.02.2023 року,по сплину майже 17 годин після ДТП, вже не було виявлено етилового спирту,не спростовує показань свідка ОСОБА_12 ,який разом із ОСОБА_7 вживав горілку перед тим,як обвинувачений сів за кермо та здійснив наїзд на потерпілу,показань свідків-безпосередніх очевидців ДТП ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ,які чули запах алкоголю від обвинуваченого,свідка ОСОБА_17 -лікаря,яка його оглядала 17.02.2023 року та склала висновок про перебування обвинуваченого клінічно у стані алкогольного сп`яніння,а також свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16

Верховний Суд неодноразово зазначав про дотримання належного порядку встановлення факту перебування особи в момент вчинення злочину у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, про що йдеться у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 372/2291/16-к (провадження № 51-138км18), від 21 листопада 2019 року у справі № 564/590/17 (провадження № 51-2532км19), від 03 грудня 2019 року у справі № 571/1436/15-к (провадження № 51-1922км19), від 11 лютого 2020 року у справі № 643/20474/15-к (провадження № 51-8622км18).

Суд вказував,що висновок експерта не має переваг перед іншими доказами, а кримінальний процесуальний закон, з огляду на положення ст.242КПК, не пов`язує встановлення стану сп`яніння виключно із проведенням експертного дослідження.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів.

Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень статей 84, 92, 94 КПК, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків.Відтак висновок експерта не є процесуальною перешкодою для висновку,що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення.

У апеляційній скарзі обвинувачений вказував,що суд безпідставно відмовив у клопотанні сторони захисту про допит свідків,однак прізвищ цих свідків не зазначив,не вказував,які обставини,що мають значення для правильного вирішення цієї справи свідки можуть повідомити та не порушував у скарзі питання про їх виклик до апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачається, що захисник ОСОБА_20 звертався до районного суду з клопотаннями про допит свідка ОСОБА_21 та зазначав, що цей свідок був безпосередньо присутній під час обіду в будинку ОСОБА_7 в день ДТП та може спростувати факт вживання обвинуваченим алкоголю.

В задоволенні цього клопотання суд обгрунтовано відмовив.

У показах свідка ОСОБА_22 в суді відсутні відомості, що в день ДТП,коли він вдома у ОСОБА_7 вживав разом з обвинуваченим алкоголь,були присутні інші особи(у тому числі свідок ОСОБА_21 ).

Під час апеляційного розгляду обвинувачений пояснив,що ОСОБА_21 прийшов вже після того,як він( ОСОБА_7 ) із ОСОБА_22 пообідали у будинку та перебували на подвір`ї. До будинку ОСОБА_21 не заходив.

За таких обставин апеляційний суд також не вбачав підстав для задоволення заявленого обвинуваченим вже під час апеляційного розгляду клопотання про виклик свідка ОСОБА_21 ,оскільки сам обвинувачений ствердив,що свідок не був присутній під час обіду та не заходив до будинку,а отже-не може повідомити про обставини,для з`ясування яких сторона захисту просила викликати цього свідка.

Натомість ,факт перебування ОСОБА_7 на час вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння повністю доведений доказами,які викладені вище.

Клопотань про виклик та допит інших свідків обвинувачений не заявляв у ході апеляційного розгляду.

Постановами слідчого від 15.06.2023 та від 16.06.2023 року визнано речовим доказами: DVD -R диск з відеозаписом «Video 2023-06-08 at14.02.28» та DVD -R диск з відеозаписом «Video 2023-06-08 at 14.02.32», «Video 2023-06-08 at 14.02.33», знятими з камер зовнішнього відео нагляду, які встановлені на приміщенні приватного будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 (а.с.212-213, 223-224 т. 1).

Згідно протоколів огляду від 15.06.2023 та 19.06.2023,слідчим було оглянуто інформацію із камер відеоспостереження на DVD-R дисках, де зафіксовані обставини ДТП. (а.с.214-221, 225-237 т. 1).

Районним судом були безпосередньо досліджені такі відеозаписи і встановлено,що події відбувались у світлу пору доби. Потерпіла і свідок ОСОБА_13 рухались по вулиці Кліща, позаду них на певній відстані рухались свідок ОСОБА_14 з малолітньою дитиною.

Автомобіль білого кольору марки «ВАЗ -21011» виштовхали із двору будинку №111/1 декілька осіб на проїзну частину дороги та потім автомобіль рухався самостійно.

Водій автомобіля «ВАЗ- 21011», наближаючись до потерпілої, раптово маневрує, різко змінюючи напрямок руху вліво та допускає наїзд на неї. Після наїзду водій автомобіля повернув вправо (назад на лінію, якою рухався до маневрування та наїзду на пішохода) та проїхавши невелику відстань, зупиняється (а.с.213, 224 т. 1).

Доводи апелянта про те,що суд безпідставно прийняв відеозаписи як докази,оскільки не встановлено їх походження є необгрунтованими,оскільки такими доказами зафіксований реальний перебіг подій,що стосуються суті цього обвинувачення та мали місце 17.02.2023 року

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вказував,що такі відеозаписи надані 19.02.2023 року свідком ОСОБА_23 під час досудового розслідування. У ході розгляду справи у районному суді сторона захисту не оспорювала допустимість таких доказів.Інші відеозаписи,на які посилається суд,є додатками до протоколів слідчих дій.

З висновку експерта СЕ-19/126-23/5962 - ІТ від 24.07.2023 року вбачається, що в дорожньо - транспортній обстановці, яка сталася 17.02.2023, в діях водія автомобіля ВАЗ-21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 10.1. ПДР, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.61-65 т. 2).

Отже, викладені у апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч.1 ст.135 та ч.1 ст.286-1 КК України,а тому підстав для скасування вироку та закриття провадження з підстав невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді,як про те просив апелянт,судова колегія не вбачає.

Також відсутні передбачені ст.415 КПК України у взаємозв`язку із ч.2 ст.412 КПК України підстави для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді 1 інстанції і таких підстав не наведено у апеляційній скарзі.

Отже,подана обвинуваченим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При призначенні обвинуваченому покарання районний суд дотримався вимог ст.65-67 КК України та врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого.

Зокрема, суд зважив, що ОСОБА_7 є батьком неповнолітніх дітей,разом із тим він негативно характеризується по місцю проживання, раніше неодноразово судимий,відбував покарання у місцях позбавлення волі.Також притягувався до адміністративної відповідальності,у тому числі за ст.130 КУпАП (а.с.78-81 т.2).

За встановленими судом фактичними обставинами, ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення у стані алкогольного сп`яніння,грубо порушивши вимоги Правил дорожнього руху України,не маючи права керування транспортним засобом.

Районний суд також взяв до уваги інформацію,викладену в досудовій доповіді, про те,що ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення є високим,як і ризик небезпеки для суспільства.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд врахував добровільне відшкодування потерпілій завданої шкоди.

Суд зважив на позицію потерпілої ОСОБА_24 про відсутність претензій до обвинуваченого у зв`язку із відшкодуванням шкоди та яка просила суворо не карати ОСОБА_7 ,однак не вважав її думку вирішальною при визначені виду та строку покарання, з такою позицією погоджується колегія апеляційного суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року у справі №682/956/17 зауважила, що позиція потерпілих стосовно призначення покарання у справах цієї категорії не є обов`язковою для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними пріоритету.

Обставинами, які обтяжують покарання, суд врахував рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Судова колегія зауважує,що злочин,передбачений ст.286-1 КК України,за формою вини вчинений з необережності.Отже, заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій в результаті дорожньо-транспортної пригоди не охоплювалось умислом обвинуваченого.

Окрім того,із показань свідків встановлено,що після наїзду на потерпілу обвинувачений проїхав вперед,зупинився,однак із авто не виходив і до потерпілої не наближався.Доказів,які би доводили усвідомлення ним того факту,що він здійснив наїзд (ст.286-1 КК України) та залишив у небезпеці(ст.135 ч.1 КК України) жінку похилого віку, у справі немає.

Натомість доведено,що він залишив без допомоги потерпілу,яка перебувала у небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану,оскільки ОСОБА_7 як водій,що вчинив ДТП,сам поставив потерпілу у небезпечний для життя стан.

За таких обставин вирок суду необхідно змінити з підстав,що передбачені ст.ст.407,408,409,413 КПК України,оскільки суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та виключити із обвинувачення обтяжуючу покарання обставину-вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку,оскільки цим не погіршується становище особи,яка притягається до відповідальності.

Разом із тим,виключення обтяжуючої обставини не є достатньою підставою для пом`якшення покарання.

Слід зауважити,що застосування вимог ст.75 КК України заборонено законом у разі вчинення особою злочину,передбаченого ст.286-1 КК України.

Врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, суд призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкцій статей обвинувачення,яке відповідатиме, як вимогам ст.65 КК України, так і меті, визначеній в ч.2 ст.50 КК України.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,408,409,413,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 20 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.286-1, ч.1 ст. 135 КК України змінити,виключити із мотивувальної частини вироку обтяжуючу покарання обставину-вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3