Справа № 308/5633/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у кримінальному провадженні № 000900, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 грудня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, працюючого у ТОВ "Джейбіл Сьоркіт Юкрейн Лімітед" на посаді молодшого складальника складу, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 114-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 000900, відомості про яке 28.12.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_4 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.12.2024 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання останнім обов`язків, передбачених КПК України, 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 151 400,00 грн (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста грн 00 копійок). Покладено обов`язки, у разі внесення застави.

У подальшому ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , неодноразово продовжувався.

У зв`язку з закінченням строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, прокурором подано клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що провести судовий розгляд кримінального провадження до строку закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою неможливо. Разом з цим, ризики, які встановленні судом під час обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , не зменшились та продовжують об`єктивно існувати, подальше тримання під вартою обвинуваченого є виправданим та необхідним, а тому прокурор просить продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів.

У судовому засіданні, прокурор підтримав подане клопотання та просив його задоволити.

Захисник обвинуваченого заперечив щодо задоволення клопотання, просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку прокурора, потерпілого, позицію обвинуваченого та його захисника, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою стало обґрунтоване обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 114-1 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 КК України, і стороною захисту не спростовано даної обставини.

Сукупність фактичних даних, які містяться в матеріалах кримінального провадження, дають підстави вважати пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення обґрунтованим, а обставини здійснення обвинуваченим конкретних дій та доведеність його вини оцінюються судом у сукупності з іншими доказами в нарадчій кімнаті.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри (обвинувачення) не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку».

Фактичні дані, які є необхідні для висновку суду про наявність обгрунтованого обвинувачення особи, не включають в собі оцінки окремих доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише повинні бути достатніми для надання їм розумної оцінки для визначення того, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості обвинувачення є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 є тяжкими злочинами, за вчинення яких обвинуваченому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років, що може спонукати підозрюваного ухилятися від суду. При оцінці даного ризику, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Беручи до увагу тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, суд констатує про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, сторона обвинувачення серед наявних ризиків зазначила ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється.

При цьому, суд не може погодитися з доводами прокурора про наявність цих ризиків, оскільки сторона обвинувачення не надала відповідних підтверджень зазначеному, а обмежилась лише висловленням припущень про можливу наявність цих ризиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу, суд відповідно до ст. 178 КПК України враховує, що обвинувачений є раніше не судимим, від виконання обов`язків обвинуваченого, передбачених КПК України, не ухиляється, спроб перешкоджати судовому розгляду не вчиняв.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 194 КПК, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої ст. 194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 ст. 194 КПК України, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На переконання суду запобігти встановленому та доведеному у судовому засіданні ризику переховування обвинуваченого від прокурора, суду можна застосувавши запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З огляду на викладене, враховуючи те, що у ході розгляду клопотання стороною обвинувачення не доведено, що встановлені під час розгляду обставини є достатніми для переконання, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, суд у ракурсі встановлених фактичних обставин вважає, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є надмірним, та таким, потреба у застосуванні якого, на сьогодні не є дійсною, та вважає за доречне застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, які будуть пропорційними, помірними, та таким, що не становитимуть надмірний тягар для обвинуваченого, тобто не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.), оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу уникнути встановленому судом ризику та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи всі обставини, встановлені судом при розгляді даного клопотання, та недоведеність стороною обвинувачення, що застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, буде недостатньо для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та встановленим в судовому засіданні, суд дійшов переконання, що у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити, застосувавши відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що на думку суду є достатньою мірою для запобігання доведеному в судовому засіданні ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181,183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на строк два місяці, а саме до 21 січня 2026 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- цілодобово не відлучатись із місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора та суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну місця свого проживання;

- прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду;

- утриматись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні у будь-якому вигляді, окрім як за дозволом прокурора чи суду;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну, у разі їх наявності;

- носити електронний засіб контролю цілодобово.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань. У разі невиконання покладених на обвинуваченого обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід чи накладено грошове стягнення .

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали надіслати начальнику Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань № 9».

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Час та дата оголошення повного тексту ухвали 13 год. 30 хв. 26 листопада 2025 року.

Суддя ОСОБА_1