ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 132/1422/21

провадження № 51-7194км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурорана вирок Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2025 року та засудженого ОСОБА_6 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 15 травня 2023 року та вирок Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 від 05 березня 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 186 КК.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 15 травня 2023 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання ОСОБА_6 на виконання вироку.

Ухвалено до набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирати.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 186 КК, скоєних за наступних обставин.

Так, 01 березня 2021 року близько 12 год 50 хв перебуваючи в приміщенні супермаркету «Грош», який розташований за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Незалежності, будинок № 51, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_6 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, з торгівельної полиці вищевказаного супермаркету, повторно, здійснив крадіжку товарів на загальну суму 586, 33 грн, чим заподіяв ТОВ «НВП «Аргон» майнової шкоди у вказаному розмірі.

Він же 02 березня 2021 року близько 12 год 00 хв, перебуваючи в приміщенні того ж супермаркету, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, з торгівельних полиць вищевказаного супермаркету, повторно, здійснив крадіжку товарів на загальну суму 702,9 грн, чим заподіяв ТОВ «НВП «Аргон» майнової шкоди у вказаному розмірі.

Він же 02 березня 2021 року близько 14 год 30 хв, перебуваючи в приміщенні того ж супермаркету, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, з торгівельних полиць вищевказаного супермаркету, повторно, здійснив викрадення товарів на загальну суму 269,85 грн.

Однак його дії було викрито товарознавцем супермаркету ОСОБА_8 , яка висловила вимогу ОСОБА_6 зупинитися та повернути майно. Проте, усвідомлюючи, що його злочинні дії викриті та стали носити відкритий характер, ігноруючи вимогу товарознавця, утримуючи при собі викрадене, з місця вчинення злочину втік.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв ТОВ «НВП «Аргон» майнової шкоди на загальну суму 269,85 грн.

Він же 04 березня 2021 року у вечірню пору доби (більш точного часу слідством не встановлено), знаходячись поряд із огородженою металевим парканом територію магазину ритуальних товарів «Реквієм», який розташований за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Нова, будинок № 20-А вирішив здійснити крадіжку майна з території вказаного магазину.

В зв`язку із цим ОСОБА_6 , 04 березня 2021 року близько 21 год 10 хв, діючи повторно, таємно, з прямим умислом, з корисливим мотивом та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи явну протиправність своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, відкрив металеву хвіртку та пройшов на огороджену парканом територію магазину, звідки здійснив крадіжку бензинового генератора марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800» вартістю 8 250 грн.

Після цього ОСОБА_6 , тримаючи бензиновий генератор за ручку, непомітно покинув огороджену територію магазину та в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши ФОП ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 8 250 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2025 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185 КК, за епізодами від 01 березня та 02 березня 2021 року закрито на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК.

Вироком цього ж суду від 08 квітня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК (за епізодом викрадення товарів з супермаркету «Грош» 02 березня 2021 року близько 14 год 30 хв), та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Разом з цим апеляційний суд не погодився з кваліфікацією вчиненої ОСОБА_6 крадіжки належного ФОП ОСОБА_9 бензинового генератора за частиною 3 статті 185 КК у зв`язку з недоведеністю кваліфікуючої ознаки «проникнення у сховище» та визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК, й призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Відповідно до частини 1 статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Зараховано ОСОБА_6 на підставі частини 5 статті 72 КК строк попереднього ув`язнення з 06 червня 2024 року до 08 квітня 2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк тримання під вартою ухвалено рахувати з моменту проголошення вироку апеляційного суду - 08 квітня 2025 року.

Вимоги, викладені у касаційних скаргах, і узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок апеляційного суду, та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування вимог касаційної скарги прокурор указує на порушення вимог частини 3 статті 439 КПК, відповідно до яких при новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.

Прокурор зазначає, що постановою Верховного Суду від 06 червня 2024 року, за наслідком розгляду касаційних скарг прокурора та засудженого вирок Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2023 року, яким за частиною 2 статті 186 КК призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, не скасовувався з підстав невідповідності покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого у зв`язку з його м`якістю.

Проте суд апеляційної інстанції під час нового розгляду, за відсутності процесуальних підстав для погіршення становища обвинуваченого, порівняно з попереднім рішенням, призначив ОСОБА_6 за частиною 2 статті 186 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та 6 місяців, а на підставі частини 1 статті 70 КК - остаточне покарання у виді позбавлення волі на той саме строк.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджений зазначає про незгоду з прокурором щодо наявності порушення апеляційного суду, яке стосується тільки призначеного покарання.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення стосовно нього.

На обґрунтування вимог касаційної скарги засуджений не погоджується з кваліфікацією його дій за епізодом від 02 березня 2021 року за частиною 2 статті 186 КК.

Указує на те, що апеляційним судом було допущено порушення вимог кримінального процесуального кодексу щодо безпосередності дослідження доказів під час допиту свідка ОСОБА_8 . Крім того, у мотивувальній частині вироку суду апеляційної інстанції викладені показання вказаного свідка, які суд апеляційної інстанції безпосередньо не сприймав.

Також зазначає, що після повернення Верховним Судом кримінального провадження на новий апеляційний розгляд, судом апеляційної інстанції не була постановлена ухвала про відкриття апеляційного провадження.

Указує на порушення апеляційним судом вимог закону під час продовження йому запобіжного заходу, оскільки при вирішенні цього питання, у складі колегії була суддя, яка раніше приймала участь у цьому провадженні.

Зазначає про те, що неодноразово звертався до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу, однак, на його прохання так і не отримував процесуальні рішення з цього приводу.

Указує на неправильне визначення початку строку відбування покарання апеляційним судом.

Вважає, що суд апеляційної інстанції фактично погіршив його становище, призначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, адже суд касаційної інстанції скасував вирок суду апеляційної інстанції відносно нього від 21 вересня 2023 року, де ані стороною обвинувачення, ані потерпілою стороною не ставилось питання м`якості покарання.

Наголошує на тому, що визнавав свою вину ще на досудовому слідстві, та не погоджується з висновками суду щодо призначеного покарання.

Указує на те, що захисник ОСОБА_10 незаконно здійснював свої повноваження, чим було порушено його право на захист.

Не погоджується з відмовою апеляційного суду у задоволенні його клопотання про відвід складу суду.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав вимоги своєї касаційної скарги, просив її задовольнити. Частково підтримав касаційну скаргу прокурора.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні просила задовольнити касаційну скаргу засудженого та прокурора, з підстав, зазначених у них.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні частково підтримала касаційні скарги засудженого та прокурора.

Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

У касаційній скарзі засуджений висловлює думку, щодо скасування судового рішення суду першої інстанції, проте колегія суддів вважає таку вимогу безпідставною, оскільки вироком апеляційного суду рішення місцевого суду було скасовано.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не погоджується з кваліфікацією його дій за епізодом від 02 березня 2021 року за частиною 2 статті 186 КК.

Колегія суддів зауважує, що дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Під час апеляційного розгляду судом було задоволено клопотання прокурора про повторне дослідження доказів та ухвалено повторно допитати обвинуваченого, свідка, а також дослідити письмові докази.

Судом апеляційної інстанції безпосередньо була допитана свідок ОСОБА_8 , яка суду пояснила, що в магазині побачила ОСОБА_6 , який виносив продукти харчування, не розрахувавшись за них, після чого вона одразу вибігла за ним та крикнула, щоб він повернувся, однак обвинувачений проігнорував її вимогу та пришвидшив свій рух, пішовши за будівлю.

Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що свідок ОСОБА_8 повною мірою усвідомлювала протиправний характер дій обвинуваченого, те, що ОСОБА_6 зрозумів, що його викрили та переслідують, оскільки остання бачила його та зверталась до нього з вимогою повернутись, на що він пришвидшив ходу.

Під час апеляційного розгляду також був допитаний ОСОБА_6 , який повністю підтвердив надані ним показання в суді першої інстанції, а також суду пояснив, що повністю визнає свою провину у вчиненні крадіжки та заперечує те, що ним було вчинено грабіж. Вказав, що 02 березня 2021 року він при виході з магазину з викраденим майном його ніхто не бачив, ніхто не зупиняв, жодних претензій не висловлював. Мав на меті вчинити крадіжку. Шкодує про вчинене, щиро кається, попросив вибачення у потерпілих.

Апеляційним судом повторно досліджено письмові докази: довідка вартості (т. 1, а. п 155); акти оцінки збитків, які завдано суб`єкту господарювання (т. 1, а. п. 159); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 березня 2021 року, зі змісту якого свідок ОСОБА_8 упізнала на фотографії №1 особу, яка викрала майно з магазину, яка виявилась ОСОБА_6 (т. 1, а. п. 160); протокол огляду документа від 15 березня 2021 року (т. 1, а. п. 165-169); ілюстративна таблиця до протоколу огляду записів з камер відеоспостереження супермаркету «Грош» (т. 1, а. п. 170-189).

У своєму рішенні суд апеляційної інстанції зауважив, що суд першої інстанції, кваліфікуючи дії ОСОБА_6 за частиною 2 статті 185 КК, не врахував, що відповідно до протоколу огляду запису камер, дослідженого в ході апеляційного розгляду видно, як особа, за зовнішніми ознаками схожа на ОСОБА_6 , підійшовши до металопластикової конструкції вхідних дверей, тримаючи в лівій руці пакет із булочками та в`язку бананів, рухається в напрямку вул. Маяковського м. Калинівка, при цьому одяг вказаної особи, а саме куртка мала незвичну форму (випуклість в області грудей), після чого на 7 секунді запису із супермаркету вибігає особа жіночої статі, одягнена в одяг персоналу супермаркету та починає наздоганяти особу чоловічої статі з продуктами харчування в руках, однак останній не реагуючи, швидко покидає межі дії камери відеоспостереження, а працівник супермаркету біжить за ним.

Отже, здійснивши безпосереднє дослідження доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, оцінивши показання свідка ОСОБА_8 , зокрема, в тій частині, що після висловлення вимоги про повернення викраденого, ОСОБА_6 пришвидшив ходу, очевидно почув вигук свідка, проте, не зважаючи на це, продовжив дії, спрямовані на заволодіння майном. Такі обставини у сукупності з показаннями обвинуваченого, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, дають підстави вважати, що дії ОСОБА_6 розпочались як таємне викрадення чужого майна, проте будучи викритим, останній продовжив дії, спрямовані на заволодіння майном ТОВ - НВП «Аргон».

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 за епізодом 02 березня 2021 року слід перекваліфікувати з частини 2 статті 185 КК на частину 2 статті 186 КК.

З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів касаційної інстанції та зазначає, що за наслідками прослуховування технічних записів судових засідань суду апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що суд апеляційної інстанції послався на показання свідка ОСОБА_8 , які він безпосередньо не сприймав.

Стосовно доводів касаційної скарги засудженого про участь судді, яка раніше приймала участь у розгляді кримінального провадження під час продовження запобіжного заходу апеляційним судом.

Відповідно до частини 3 статті 76 КПК суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.

21 вересня 2023 року Вінницьким апеляційним судом ухвалено вирок у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 колегією суддів у складі: головуючого ОСОБА_11 , суддів ОСОБА_12 та ОСОБА_13

06 червня 2024 року постановою Верховного Суду вирок Вінницького апеляційного суду 21 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2024 року у кримінальному провадженні №132/1422/21 визначено склад колегії суддів Вінницького апеляційного суду: головуючий - ОСОБА_14 , судді ОСОБА_15 та ОСОБА_16

01 серпня 2024 року для розгляду клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою було здійснено автоматизований розподіл та визначено склад колегії суддів: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 (т. 3, а. п. 54), якими й був здійснений розгляд клопотання про продовження строків тримання під вартою.

Апеляційний же розгляд кримінального провадження №132/1422/21 був проведений визначеним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2024 року у кримінальному провадженні №132/1422/21 складом колегії суддів Вінницького апеляційного суду: головуючий - ОСОБА_14 , судді ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Участь судді ОСОБА_13 , яка приймала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_6 , рішення якого було скасовано Верховним Судом, під час продовження запобіжного заходу 02 серпня 2024 року, не є тим випадком, що унеможливлює участь судді у розгляді провадження у розумінні статті 76 КПК.

Стосовно доводів засудженого про відсутність ухвали про відкриття апеляційного провадження після призначення Верховним Судом нового апеляційного розгляду.

Такі доводи не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, які містять ухвалу судді Вінницького апеляційного суду від 18 червня 2024 року про закінчення підготовки та призначення апеляційного розгляду, ухваленої після повернення матеріалів кримінального провадження Верховним Судом (т. 3, а. п. 43).

Стосовно доводів касаційної скарги засудженого про неотримання ним процесуальних рішень, постановлених за результатом розгляду його клопотань про зміну запобіжного заходу.

Так, 11 грудня 2024 року та 19 лютого 2025 року ухвалами колегії суддів апеляційної інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу. При цьому, зазначені клопотання розглядались у судових засіданнях, у яких був присутній ОСОБА_6

18 березня 2025 року у відповідь на заяву ОСОБА_6 , зареєстровану в апеляційному суді 17 березня 2025 року, апеляційним судом були направлені ухвали суду від 11 грудня 2024 року та 19 лютого 2025 року до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1») для вручення ОСОБА_6 , про отримання яких 31 березня 2025 року в матеріалах кримінального провадження міститься його розписка.

Стосовно доводів касаційної скарги засудженого про відсутність повноважень у захисника ОСОБА_10 .

Засуджений у касаційній скарзі ставить під сумнів повноваження захисника ОСОБА_10 , обґрунтовуючи свою позицію тим, що під час апеляційного провадження зазначений адвокат діяв на підставі доручення від 24 липня 2024 року.

Колегія суддів зазначає, що вказане твердження є помилковим, адже адвокат ОСОБА_10 був призначений для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000069 дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області від 24 липня 2023 року № 002-20002602.

Стосовно доводів касаційної скарги засудженого про відмову апеляційного суду у задоволенні його клопотання про відвід складу суду.

08 квітня 2025 року під час судового засідання ОСОБА_6 заявив відвід колегії суддів, посилаючись на те, що він неодноразово звертався до суду із клопотанням про зміну йому запобіжного заходу, проте даним складом суду необґрунтовано було відмовлено у задоволенні його клопотання. Також вказує на психологічний тиск з боку суддів при допиті свідка. Зазначив, що прокурор 21 березня 2025 року звернувся до суду із клопотанням про оголошення технічної перерви для участі в іншому судовому засіданні, вказане клопотання судом було задоволено.

Відповідно до частини 1 статті 81 КПК у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду).

Колегія суддів апеляційної інстанції розглянула заяву ОСОБА_6 про відвід суддів та ухвалою від 08 квітня 2025 року відмовила в її задоволенні.

Своє рішення апеляційний суд мотивував тим що ОСОБА_6 не доведено того, що судді з колегії суддів виявляють особисту упередженість та/або мають пряму чи побічну заінтересованість у результаті її розгляду.

Висловлені ОСОБА_6 у заяві про відвід підстави колегія суддів визнала такими, що ґрунтуються на припущеннях щодо існування відповідних обставин, які не підтверджені належними, достатніми і допустимими доказами.

Апеляційний суд зазначив, що відвід має бути вмотивованим, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви мають бути долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

За таких обставин, висловлені ОСОБА_6 доводи про відвід, суд апеляційної інстанції визнав непереконливими, оскільки відсутні докази, які підтверджували б необ`єктивність та упередженість суддів цієї колегії під час розгляду цієї справи.

Зазначене рішення апеляційного суду, на переконання колегії суддів, є обґрунтованим та мотивованим.

Стосовно доводів касаційної скарги засудженого щодо призначеного покарання.

Відповідно до статті 65 КК суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК, відповідно до положень Загальної частини КК, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд апеляційної інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, особу винного, який раніше судимий, негативно характеризується за місцем проживання та позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 21 травня 2015 року, однак госпіталізації не потребує.

Також суд апеляційної інстанції врахував відсутність пом`якшуючих покарання обставин, наявність обтяжуючої покарання обставини - рецидив злочинів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, який у своєму рішенні зазначив, що ОСОБА_6 визнав вину частково, проте щиро, дійсно та відверто не розкаявся, в його виступах та поведінці в судах відсутній осуд своїх дій, він жодним чином не намагався виправити ситуацію, що склалася, що свідчить про його відношення до скоєного, тобто про відсутність щирого каяття, як обставини, яка пом`якшує покарання.

Щодо доводів касаційних скарги прокурора та засудженого про порушення судом апеляційної інстанції положень частини 3 статті 439 КПК.

Зазначені доводи колегія суддів вважає обґрунтованими, з огляду на таке.

Частиною 3 статті 439 КПК визначено, що при новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження апеляційний суд своїм вироком від 21 вересня 2023 року вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 15 травня 2023 року стосовно ОСОБА_6 скасував. Визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 статті 185, частиною 2 статті 186 КК та призначив йому покарання:

-за частиною 2 статті 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

-за частиною 3 статті 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-за частиною 2 статті 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Постановою Верховного Суду від 06 червня 2024 року вирок Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вироком Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 186 КК та призначено йому покарання:

- за частиною 2 статті 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за частиною 2 статті 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Відповідно до частини 1 статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Колегія суддів зауважує, що оскільки вирок апеляційного суду від 21 вересня 2023 року Верховний Суд скасував не з підстав необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, то, виходячи із вимог частини 3 статті 439 КПК, ухвалюючи новий вирок, апеляційний суд був позбавлений можливості призначити засудженому більш суворе покарання, ніж те, яке призначив суд апеляційної інстанції вироком від 21 вересня 2023 року.

З огляду на викладене, вирок апеляційного суду від 08 квітня 2024 року не можна визнати законним, оскільки у даному випадку було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке призвело до призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання за відсутності для цього правових підстав.

Положеннями частини 1 статті 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

У межах своїх процесуальних повноважень суд касаційної інстанції може самостійно виправити допущену апеляційним судом помилку, змінити оскаржуване судове рішення і призначити ОСОБА_6 покарання за частиною 2 статті 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу прокурора та касаційну скаргу засудженого в частині недотримання апеляційним судом приписів частини 3 статті 439 КПК слід задовольнити.

Стосовно доводів касаційної скарги засудженого щодо визначення строку відбування покарання.

Згідно з вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 15 травня 2023 року початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання ОСОБА_6 на виконання вироку та ухвалено, що до набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирати.

Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 від 03 березня 2020 року ухвалою від 25 листопада 2022 року Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_6 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 23 січня 2023 року включно.

Тобто, з 25 листопада 2022 року ОСОБА_6 утримувався під вартою.

Відповідно до частини 4 статті 532 КПК судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення. 21 вересня 2023 року рішення у цьому кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 набрало законної сили. В матеріалах кримінального провадження міститься розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили (т. 2, а. п. 149), отже, саме з 21 вересня 2023 року ОСОБА_6 почав відбувати покарання у цьому кримінальному провадженні.

Постановою Верховного Суду від 06 червня 2024 року був скасований вирок суду апеляційної інстанції від 21 вересня 2023 року та обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 04 серпня 2024 року.

Оскаржуваним вироком Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2025 року ухвалено зарахувати ОСОБА_6 на підставі частини 5 статті 72 КК строк попереднього ув`язнення з 06 червня 2024 року до 08 квітня 2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Строк тримання під вартою рахувати з моменту проголошення вироку апеляційного суду - 08 квітня 2025 року.

Це рішення відповідає вимогам закону. Проте, колегія суддів з метою уникнення суперечностей при обрахуванні строку відбування покарання ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні, вважає за необхідне зазначити, що строк відбування покарання ОСОБА_6 за вироком Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2025 рок слід обчислювати з 08 квітня 2025 року, зарахувавши до строку відбування покарання строк відбування ним покарання за вироком Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2023 року та строк тримання його під вартою на підставі постанови Верховного Суду від 06 червня 2024 року продовженого у подальшому ухвалами Вінницького апеляційного суду.

З урахуванням наведеного, враховуючі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, касаційні скарги прокурора та засудженого підлягають частковому задоволенню, а вирок апеляційного суду - зміні.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

у х в а л и в:

Касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2025 рокустосовно ОСОБА_6 змінити.

Скасувати вказане судове рішення в частині призначеного покарання за частиною 2 статті 186 КК.

Призначити ОСОБА_6 покарання за частиною 2 статті 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за частиною 2 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Відповідно до частини 1 статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 08 квітня 2025 року, зарахувавши до строку відбування покарання строк перебування під вартою з 21 вересня 2023 року по 08 квітня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3