ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1811/25
УХВАЛА

"17" листопада 2025 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в селищі Петриківка в залі суду угоду про визнання винуватості від 24.10.2025 у кримінальному провадженні №0000348 від 03.10.2025 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Волноваха Донецької області; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

Встановив:

27.10.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості укладеної у кримінальному провадженні №0000348 між прокурором Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_5 , у цьому провадженні з іншого боку за участю захисника адвоката ОСОБА_6 .

Прокурор, обвинувачений та його захисник просили суд затвердити вищезазначену угоду.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що у затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити з огляду на таке.

Вимоги до змісту угоди про визнання винуватості визначено у ст. 472 КПК. В угоді мають бути зазначені її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 цього Кодексу, та наслідки невиконання угоди.

За змістом статей 474, 475 КПК суд зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і може відмовити в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. В іншому випадку, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

За умовами угоди стороною обвинувачення сформульовано обвинувачення у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого частиною першою статті 382 Кримінального кодексу України, а саме в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили, за таких обставин: обвинувачений, достовірно знаючи про наявність рішень Петриківського районного суду Дніпропетровської області, якими його позбавлено права керування транспортними засобами, умисно та систематично вчиняв дії, спрямовані на їх невиконання, а саме у період часу з липня по вересень 2025 року (тричі) продовжував керувати автомобілем, не маючи на те законного права, у тому числі перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності із накладенням стягнень у вигляді штрафів, зокрема в найбільшому розмірі 40 800 грн, із позбавленням права керування транспортними засобами.

Сторони визначили обов`язки підозрюваного, узгодили покарання та визначили наслідки укладення угоди.

Так сторони узгодили покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у вигляді штрафу, в розмірі п`ятисот неоподатковуваних доходів громадян, тобто 8 500 гривень.

Оцінюючи зміст угоди, суд дійшов висновку, що умови угоди не відповідають інтересам суспільства та не забезпечують досягнення цілей кримінального покарання.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності у кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та попередження нових кримінальних правопорушень, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Злочин, передбачений статтею 382 КК України, посягає на авторитет судової влади, підриває довіру до держави та правосуддя, створює ситуацію правового нігілізму, беззаконня та може мати негативні наслідки для суспільства.

Згідно з угодою про визнання винуватості, сторони погодили призначення покарання у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн, що є мінімальним видом покарання та очевидно не відповідає ані тяжкості вчиненого діяння, ані ступеню суспільної небезпеки поведінки обвинуваченого, які викладено в угоді.

Більше того, розмір узгодженого штрафу є меншим, ніж адміністративні стягнення, які неодноразово застосовувалися (згідно угоди) до обвинуваченого за правопорушення, зокрема пов`язані з керуванням транспортним засобом не маючи на те законного права та ще й у стані алкогольного сп`яніння, за що накладалися штрафи у розмірі 40 800 грн, однак, як убачається з матеріалів угоди, застосування таких стягнень не вплинуло на зміну його поведінки.

Отже, узгоджене покарання не може забезпечити досягнення мети кримінального покарання, визначеної статтею 50 Кримінального кодексу України, а саме виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, умови угоди про визнання винуватості не відповідають вимогам справедливості, розумності та законності, а запропоноване покарання є явно неспівмірним із характером і ступенем тяжкості вчиненого злочину, що суперечить положенням статті 65 Кримінального кодексу України.

Обставина, на яку посилаються сторони як на підставу для призначення мінімального покарання, а саме щире каяття обвинуваченого, не має такого значення, яке б істотно знижувало ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, умови угоди створюють враження формального використання інституту визнання винуватості з метою уникнення реальної кримінальної відповідальності, що суперечить публічним інтересам та принципам верховенства права.

Таким чином, запропоноване сторонами покарання не є співмірним тяжкості інкримінованого обвинуваченому правопорушення, не забезпечує досягнення мети кримінального провадження та суперечить засадам законності, справедливості та верховенства права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Керуючись статтями 314-316, 369, 371, 372, 474 КПК України, суд,

Постановив:

У затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_5 , у цьому провадженні з іншого боку, за участю захисника адвоката ОСОБА_6 відмовити.

З`ясувати позицію сторін щодо можливості продовження судового провадження в загальному порядку, у зв`язку з відмовою суду у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладення якої було ініційовано на стадії досудового розслідування.

Роз`яснити, що повторне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим в одному кримінальному провадженні допускається одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди. У разі повторної відмови судом у затвердженні угоди наступне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1