№ 1-кп/755/418/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002389 від 08.07.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве, Донецької обл., ромської національності, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, зі слів маючого на утриманні дитину 2011 р.н., працюючого двірником у ПрАТ «Агропромсистема», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним

ОСОБА_7 , 07.07.2024 року, приблизно о 22 годині 50 хвилин, зайшов у трамвай з бортовим номером № 5012, що рухався по маршруту № 33 (вул. Сержа Лифаря - ДВРЗ) та оплативши проїзд, зайняв місце у салоні, розпочав поїздку. Близько 23 години 00 хвилин, до вказаного трамваю зайшли неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його друзі - неповнолітні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і малолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зайняли місце у салоні трамваю і також розпочали свою поїздку. У свою чергу, неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 зайняв місце неподалік від ОСОБА_7 та приблизно о 23 годині 05 хвилин, малолітній ОСОБА_11 , який сидів навпроти неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , почав підтягуватись на поручні трамваю, а ОСОБА_7 , побачивши вказані дії, наніс один удар у бік малолітнього ОСОБА_11 , від чого, той відчепився від поручня. Одразу після цього, між вищевказаними підлітками та ОСОБА_7 розпочався словесний конфлікт на ґрунті того, що останній вдарив малолітнього ОСОБА_11 . До вказаного словесного конфлікту доєднався пасажир трамваю, який перевів вказаний словесний конфлікт у бійку і наніс ОСОБА_7 декілька ударів кулаком в область голови, після чого, інші пасажири трамваю зупинили вказані дії. Близько 23 години 15 хвилин, на зупинці громадського транспорту «База Укроптбакалія» ОСОБА_7 вийшов з трамваю та одразу за ним, вийшли й вищевказані підлітки та в цей час, між ними знову розпочався словесний конфлікт, у ході якого, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він знаходиться наодинці з чотирма підлітками, взяв до рук ніж, що мав при собі. У подальшому, під час того, як ОСОБА_7 знаходився спиною до неповнолітнього ОСОБА_10 , той наніс йому один удар ногою в область тулубу, від чого, ОСОБА_7 трохи подався вперед, після чого, розвернувся та трохи змінив своє місцезнаходження, наблизившись до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 . У подальшому, у ОСОБА_7 , що перебував у стані необхідної оборони та усвідомлював, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, з мотивів захисту, виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 . Разом з тим, неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 , перебуваючи навпроти ОСОБА_7 , наніс йому удар ногою в область тулубу, а ОСОБА_7 , аналізуючи ситуацію, яка склалась у конфлікті, а саме, усвідомлюючи спільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно безпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, з метою захисту себе, не маючи можливості інакше припинити даний конфлікт, перебуваючи в стані необхідної самооборони, наніс неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 одне ножове поранення в область руки. Внаслідок дій ОСОБА_7 неповнолітній ОСОБА_8 отримав колото-різане поранення лівого плеча: рану по медіальній поверхні в ділянці середньої третини та нижньої третини лівого плеча з пошкодженням (пересіченням) сечової артерії та вени, серединного нерва та двоголового м`яза плеча, що супроводжувалось кровотечею, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_7 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ст. 124 КК України визнав повністю, підтвердив обставини кримінального правопорушення та показав, що 07.07.2024 року, пізно ввечері, він зайшов у трамвай № 33, оплатив проїзд та сів на сидіння. Там знаходилися неповнолітні хлопці, до яких у нього не було будь-яких претензій, потім, найменший з них почав підтягуватися на поручні під час руху, на що він останньому зробив зауваження, після чого, на нього ззаду хтось налетів і йому здалося, що вони всі на нього накинулися, але обличчя того, хто саме це зробив, не бачив. Далі, він направився до дверей трамваю, щоб вийти на зупинці, а ті хлопці також підійшли до дверей. Після чого, він вийшов на своїй зупинці «База Укроптбакалія» і хлопці вийшли за ним, на що він запитав в останніх, що їм потрібно, та наймолодший хлопець, який підтягувався на поручні у трамваї, налетів на нього, після чого, у них один на один відбулася сутичка з потерпілим ОСОБА_8 , який його вдарив, та він зрозумів, що хлопці молоді та фізично сильніші за нього (їх було приблизно п`ятеро осіб), дістав ніж, який він іноді носив із собою, і почав ним відмахуватися, а потім потрапив ним потерпілому в руку, після чого, його хтось із хлопців забризкав балончиком, після чого, він намагався наздогнати того хлопця, але нічого не вийшло, а потерпілий залишився на місці події. Після того, як йому не вдалося наздогнати хлопця, який його забризкав з балончика, він пішов додому та приблизно через місяць після події, його затримали працівники поліції на станції метро «Чернігівська», від яких він дізнався про те, що сталося. Після затримання, він з потерпілою стороною не зв`язувався, оскільки слідча йому повідомила про те, що йому краще з потерпілим не контактувати, і оскільки у нього на той час не було захисника, то ніхто не міг йому пояснити юридичні моменти. Він негативно ставиться до того, що сталося, про це дуже жалкує, вибачається перед потерпілою стороною та відшкодував останній заподіяну шкоду лише частково, а саме в розмірі 12 000 гривень, оскільки одразу в повному обсязі це зробити не може через низьку заробітну плату. Зазначив, що розуміє, що розмір відшкодованої ним шкоди не покриває всі витрати, однак, на його думку, заявлений цивільний позов є завищеним. У скоєному щиро каявся та зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час, місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності.

Оцінка суду

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Враховуючи процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який визнав свою вину повністю у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, його вина також підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами, зокрема, процесуальними джерелами доказів, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.07.2024 року, а саме від ОСОБА_5 , в якій остання зазначила, що 07.07.2024 року, близько 23 години 15 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 14-А, невідомий чоловік, 40-50 років, наніс удар гострим предметом у ліве передпліччя її неповнолітньому сину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.п. 84);

- протоколом огляду місця події від 08.07.2024 року за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 14-А, зупинка громадського транспорту «База Укроптбакалія», під час якого виявлено сліди плям бурого кольору, з яких було зроблено змиви (т. 1 а.п. 87-91) та постановою про визнання їх речовими доказами (т. 1 а.п. 92);

- відеозаписом, який було переглянуто у судовому засіданні з протоколом допиту неповнолітнього потерпілого ( ОСОБА_8 ), з висновком психолога (т. 1 а.п. 100-106) та протоколом проведення слідчого експерименту від 26.08.2024 року, відповідно до якого, неповнолітній ОСОБА_8 показав, що 07.07.2024 року, близько 23 години, він сів разом з товаришами в трамвай № 33. Далі, його товариш ОСОБА_12 з незрозумілих причин підтягнувся на поручні, а невідомий чоловік підскочив та вдарив останнього, однак, він дивився у телефон та всіх подробиць не бачив. Приїхавши на зупинку «База Укроптбакалея», він разом з товаришами вийшли з трамваю,саме він вийшов разом з вищевказаним чоловіком через інші двері. Після цього, даний чоловік дістав ніж та запитав: «Чи у нього є проблеми?», а він побачив цей ніж, вдарив даного чоловіка у спину, після чого, відійшов та в цей момент, зробивши крок вперед, відчув поранення (т. 1 а.п. 107-111);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.11.2024 року, з якого вбачається, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що впізнає особу, зображену на фото № 1, як ту, яка 07.07.2024 року нанесла йому тілесні ушкодження, а на фотознімку під № 1 зображений ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 112-115);

- висновком експерта № 042-1390-2021 від 16.10.2024 року, з якого вбачається: Під час первинно відомого звернення 07.07.2024 о 23:28 по медичну допомогу у ОСОБА_8 (з урахуванням проведених у подальшому оперативних втручань) клінічними лікарями було виявлене наступне тілесне ушкодження: колото-різане поранення лівого плеча: рана (визначена клінічними лікарями як колото-різана) по медіальній поверхні в ділянці середньої третини та нижньої третини лівого плеча з пошкодженням (пересіченням) плечової артерії та вени, серединного нерва та двоголового м`яза плеча, що супроводжувалося кровотечею. Характер та відома морфологія виявленого тілесного ушкодження, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вищевказане поранення утворилося за рахунок однократної ударної дії предмету/предметів, якому/яким притаманні колюче-ріжучі властивості (на кшталт ножа/ножів), та може бути спричинено у строк та при обставинах, вказаних в описовій частині даної Постанови, тобто, 07.07.2024 та може бути спричинено за обставин, вказаних ОСОБА_8 , під час проведення слідчого експерименту за його участю, від 26.08.2024. Критерієм судово-медичної оцінки ступеню тяжкості тілесного ушкодження, вказаного у підпункті даних Підсумків, є критерій небезпеки для життя, а тому, відповідно п. п. 2.1./а, 2.1.2 та 2.1.3/п «Правил», виявлене колото-різане поранення лівого плеча з ушкодженням судинно-нервового пучка у своїй сукупності відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (т. 1 а.п. 116-122);

- протоколом речей і документів, які були вилучені на підставі постанови про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 09.07.2024 року (т. 1 а.п. 123-124) та постановою про визнання речових доказів DVD-R дисків, на яких містяться відеозаписи з трамваю з бортовим номером 5012, що 07.07.2024 року рухався по маршруту № 33 (вул. Сержа Лифаря - ДВРЗ) (т. 1 а.п. 125-126) і протоколом перегляду даного відеозапису (т. 1 а.п. 128-148);

- відеозаписом, який було переглянуто у судовому засіданні з протоколом допиту неповнолітнього свідка від 07.11.2024 року ОСОБА_10 , з висновком психолога, (т. 1 а.п. 149-160) та протоколом проведення слідчого експерименту від 14.11.2024 року, з відеозаписом, відповідно до якого, неповнолітній свідок ОСОБА_10 показав, що 07.07.2024 року він з товаришами їхав у трамваї, де також знаходився невідомий чоловік, який вдарив його товариша, та він з іншими товаришами вирішили за нього заступитися. Коли ОСОБА_10 з товаришами виходили з трамваю, то вирішили, що даного чоловіка сильно бити не будуть, лише поштурхати ногами. У подальшому, на думку свідка, вищевказаний чоловік через ненависть до того, що через його товариша його побили у трамваї, наблизився до їхнього товариша та почав щось діставати з одягу і тоді, свідок зрозумів, що це ніж та побачив, як чоловік хапає за комір товариша. Після цього, свідок наніс чоловіку удар ногою у спину, але той не впав, після чого, товариш відбіг від чоловіка, а інший, з його компанії, підбіг до чоловіка та почав наносити чоловіку удари. Після цього, коли його товариш наносив чоловіку удар з ноги, останній порізав йому руку (т. 1 а.п. 161-166);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.11.2024 року, з якого вбачається, що неповнолітній свідок ОСОБА_10 впізнає особу, зображену на фото № 4, як ту, яка 07.07.2024 року нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_8 , а на фотознімку під № 4 зображений ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 167-170);

- відеозаписом, який було переглянуто у судовому засіданні з протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_9 з висновком психолога (т. 1 а.п. 171-179);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.11.2024 року, відповідно до якого, підозрюваний ОСОБА_7 показав, що 07.07.2024 року він вийшов з трамваю, приїхавши на свою зупинку та боковим зором побачив, що підлітки також вийшли за ним. У цей час, у ОСОБА_7 був із собою ніж. На запитання слідчого у зв`язку з чим на думку ОСОБА_7 підлітки вийшли за ним, відповів, що вважає, що останні мали намір нанести йому тілесні ушкодження. У подальшому, ОСОБА_7 побачив хлопця, що вийшов з передніх дверей, але вказати, чи він був разом з підлітками, наразі не може. У подальшому, між наймолодшим підлітком, якому підозрюваний зробив зауваження у трамваї, який у подальшому, наносив ушкодження підозрюваному, почався конфлікт. Повідомив, що разом з ним з трамваю вийшло приблизно 5 осіб, але вказати точну кількість підлітків у вказаному конфлікті не може, запам`ятав лише наймолодшого та двох старших, з одним з останніх у нього був конфлікт, а за іншими підозрюваний побіг після конфлікту. Під час подій підозрюваний та підлітки знаходилися на проїжджій частині поруч з трамвайними коліями і в певний момент підозрюваний вже тримав у руці ніж, дістав його тоді, коли вийшов з трамваю. Сутичка з потерпілими відбулась через короткий проміжок часу після виходу з трамваю. У подальшому, потерпілий почав наносити підозрюваному удари руками в область голови, а той, у свою чергу, відмахувався ножем, який тримав у правій руці та потрапив потерпілому в руку. Підозрюваний вказав, що інших ударів йому, окрім як в область голови, не пам`ятає, лише те, як його задули газовим балончиком. Після цього, підозрюваний побіг за вказаним підлітком, медичну допомогу потерпілому не надавав. Підозрюваний зазначив, що дістав ніж з метою самооборони, так як відчував, що конфлікт, який почався у трамваї, продовжиться (т. 1 а.п. 180-183);

- протоколом огляду місця події від 15.11.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_7 добровільно видав знаряддя злочину - ніж (т. 1 а.п. 185-187) та постановою про визнання його речовим доказом (т. 1 а.п. 189) та протоколом огляду предметів від 21.11.2024 року, а саме - даного ножа (т. 1 а.п. 190-191).

Зокрема, у судовому засіданні, у порядку ст. ст. 59, 61 КПК України, цивільний позивач ОСОБА_5 - законний представник (мама) потерпілого ОСОБА_8 , у частині заявленого нею цивільного позову пояснила, що вона є матір`ю потерпілого ОСОБА_8 та після події вона не могла працювати чотири місяці, оскільки перебувала із сином у лікарні на стаціонарному лікуванні з 07.07.2024 року до 23.07.2024 року, потім, - вдома, де постійно робила сину ін`єкції та відвідували з ним лікаря-хірурга, а далі, був тривалий курс реабілітації, а тому, через неможливість працювати, вона втрачала заробіток. Загалом, її сину було проведено три оперативних втручання і за увесь час проходження лікування та реабілітації, син, який на той час закінчив дев`ять класів, не міг навчатися. На даний час, стан здоров`я сина покращився, однак, він не відчуває двох пальців, оскільки пошкоджено нерв і його рука вже не зможе ніколи функціонувати повноцінно. Крім того, подія відобразилася на психоемоційному стані сина, останній майже не виходить гуляти з друзями на вулицю, не є таким активним, як був раніше, у зв`язку з чим, їм довелося також звертатися за допомогою до психолога. Підтвердила те, що дійсно, обвинуваченим ОСОБА_7 на даний час відшкодовано шкоду в розмірі 12000 гривень, таким чином, просила задовольнити цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 88 000 гривень.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 повністю підтверджується його показаннями та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у тому, що він вчинив умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ст. 124 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Позиція сторін щодо призначення покарання

Прокурор прохала визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду, врахувавши його щире каяття, а також, обтяжуючу обставину, а саме, вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.

Представник потерпілого ОСОБА_4 та законний представник потерпілого ОСОБА_5 не заперечували щодо призначення ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду, та оскільки останнім частково відшкодовано заподіяну шкоду, а саме в розмірі 12 000 гривень, то прохали задовольнити цивільний позов про стягнення з останнього моральної шкоди у розмірі 88 000 гривень.

Захисник ОСОБА_6 також прохав призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду, однак, відмовити у задоволенні цивільного позову, враховуючи матеріальний стан останнього, майно якого постраждало внаслідок агресії Російської Федерації проти України, зокрема, останнім вже відшкодовано заподіяну шкоду в розмірі 12 000 гривень.

Позиція суду щодо призначення покарання

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного, особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому та часткове відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого (щиро каявся, вину визнав повністю, жалкує, що так сталося, до кримінальної відповідальності притягується вперше, частково відшкодував потерпілій стороні заподіяну ним шкоду, позитивно характеризується за місцем роботи), наявності пом`якшуючих обставин, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду, поклавши на нього обов`язки, визначені п. п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Інші рішення щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку

Вирішуючи питання цивільного позову цивільного позивача ОСОБА_5 - законного представника (мами) потерпілого ОСОБА_8 щодо відшкодування моральної шкоди, який подано у ході розгляду кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Зокрема, згідно із ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, у даному кримінальному провадженні цивільним позивачем ОСОБА_5 - законним представником потерпілого заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 , з урахуванням уточнення, на суму 88 000 гривень моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_5 зазначає, що після події, її син ОСОБА_8 продовжує проходити реабілітацію та під час пройденого стаціонарного та реабілітаційного лікування було проведено пластику плечового й серединного нерву, контрактура лівого ліктьового суглобу, посттравматична невропатія серединного нерву, була відсутність активного згинання у другому пальці лівої кисті, порушення співставлення І-ІІ пальців, обмеження активного та пасивного розгинання кисті. На даний час, стан покращився, але це було зроблено завдяки колосальній їх спільній праці з лікарями, син і досі потребує амбулаторного лікування та постійного стороннього догляду, у вигляді ЛФК (щоденно), ангулятор на ліктьовий суглоб для поступового збільшення кута розгинання, консультацій лікаря ФРМ через тиждень, нагляд невролога, виконання призначень. Всі ці події негативно позначились на психоемоційному стані її сина ОСОБА_8 , все пережите завдає йому немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які призвели до негативних змін у його житті. Звичний уклад життя сина був змінений, щоденні відвідування лікарні, думки та спогади про наслідки отриманої травми, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання незручностей та психологічного дискомфорту, пов`язаних з пошкодженням руки, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, обурення, приниженої гідності, тривога з приводу майбутнього, з урахуванням того, що функціонування руки може ніколи не відновитися.

Частинами 1, 2, 3 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, у даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Встановлено, що у зв`язку з заподіянням тілесного ушкодження неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 зазнав душевних страждань, оскільки після отримання такого тілесного ушкодження, йому було проведено оперативне втручання та наданий час, проходить реабілітацію, потребує амбулаторного лікування та стороннього догляду, що негативно позначилося на його психоемоційному стані. Потерпілому доводиться постійно відвідувати лікарні, у нього змінився звичайний уклад життя, згадує про те, що сталося та в нього постійні думки про наслідки отриманої травми руки. Все пережите завдає йому немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які призвели до негативних змін в його житті. Зокрема, законний представник потерпілого ОСОБА_8 - цивільний позивач, зазначила, що після події вона не могла працювати чотири місяці, оскільки перебувала із сином у лікарні на стаціонарному лікуванні, потім вдома, де постійно робила йому ін`єкції та відвідували з ним лікаря-хірурга, а далі, був тривалий курс реабілітації, а тому, через неможливість працювати, вона втрачала заробіток, що також приносило моральні страждання та змінило її життя в негативному сенсі і на даний час реабілітаційний період продовжується.

У цьому випадку, з огляду на вимоги розумності і справедливості, а також матеріальний стан обвинуваченого, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати цивільному позивачу ОСОБА_5 , на думку суду, повинен становити 40 000 гривень.

Визначений судом розмір відшкодування не перевищує відповідних засад розумності, виваженості та справедливості, визначених згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

З матеріалів кримінального провадження не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги позивача у заявлених розмірах грошового стягнення. Відтак, зазначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілої - з іншого.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 128, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим за ст. 124 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

Відповідно до ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 40 000 гривень.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: змиви речовини бурого кольору, що упаковано до 2-х паперових конвертів, опечатаних стрічками для опечатування речових доказів № NPP-0137047, NPP-0137048; ніж, який упаковано до паперового конверту, опечатаного стрічкою для опечатування речових доказів № NPU-1019315, NPU-1019316, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - знищити;

- DVD-R диски, на яких містяться відеозаписи з трамваю з бортовим номером № 5012, що 07.07.2024 року рухався по маршруту № 33 (вул. Сержа Лифаря - ДВРЗ), що приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах;

- футболку та куртку, які упаковано до сейф-пакету № INZ 040165, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - повернути ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, законному представнику потерпілого, представнику потерпілого та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддя: