ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1032/25 Справа № 199/9539/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048 за апеляційними скаргами прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного м. Дніпропетровська від 19 грудня 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, з вищою освітою, працюючого начальником району експлуатації каналізаційних мереж № 2 « ІНФОРМАЦІЯ_2 » каналізаційних споруд Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ДМР, холостого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 242 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком ІНФОРМАЦІЯ_4 від 19 грудня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 242 КК України та звільнено ОСОБА_8 від покарання за ч. 1 ст. 242 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Крім того, судом вирішено питання про долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 242 КК України, як порушення правил охорони вод, що спричинило забруднення поверхневих вод і створило небезпеку для довкілля.

За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, ОСОБА_8 перебуваючи на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 » Управління експлуатації каналізаційних споруд комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Дніпровської міської ради, тобто будучи службовою особою, у період часу з 23 жовтня 2018 року до 06 листопада 2018 року неналежно виконував свої посадові обов`язки, пов`язані з дотриманням вимог чинного законодавства щодо екологічної безпеки поверхневих вод, що спричинило небезпеку для довкілля, за наступних обставин.

Наказом керівника комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Дніпровської міської ради від 18 жовтня 2012 року № 9581/к ОСОБА_8 був переведений на посаду начальника району експлуатації каналізаційних мереж № 2 « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Управління експлуатації каналізаційних споруд.

Відповідно до посадової інструкції начальника району експлуатації каналізаційних мереж № 2 « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Управління експлуатації каналізаційних споруд, затвердженої заступником директора підприємства з правових питань та управління персоналом 01 липня 2016 року, начальник району експлуатації каналізаційних мереж відноситься до категорії керівників, є відповідальним і повноправним керівником, та безпосереднім організатором виробництва на Районі експлуатації каналізаційних мереж № 2 « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Управління експлуатації каналізаційних споруд (далі - РЕКМ-2).

Начальник РЕКМ-2 зобов`язаний: забезпечувати належну технічну експлуатацію каналізаційних мереж лівобережжя міста Дніпро (Дніпропетровська), безперебійне водовідведення згідно Правилам користування системами комунального водопостачання і водовідведення в містах; забезпечувати безперебійне і якісне водовідведення, безпечну і безперебійну експлуатацію напірних і самопливних колекторів і мереж лівобережжя міста; керувати розстановкою і відправкою аварійних бригад, спецмашин і технологічного транспорту, контролювати їх в процесі роботи; забезпечувати виконання законодавства в області охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки і охорони навколишнього природного середовища, збереження природних ресурсів генетичного фонду живої природи; організовувати роботи по виконанню природоохоронних заходів; забезпечувати дотримання санітарного і протиепідеміологічного законодавства.

Крім того, згідно із зазначеною інструкцією, начальник РЕКМ-2 несе відповідальність за нечітке і несвоєчасне виконання функціональних обов`язків, передбачених дійсною посадовою інструкцією.

Однак у період часу з 23 жовтня 2018 року до 06 листопада 2018 року, ОСОБА_8 , будучи службовою особою, виконуючи недбало покладені на нього відповідно до посадової інструкції функціональні обов`язки, під час організації проведення аварійно-відновлювальних робіт пошкодженого каналізаційного колектору в районі будинку АДРЕСА_2 , не зважаючи на наявність витоків каналізації на поверхню землі в районі перехрестя просп. Миру та вул. Донецьке шосе в м. Дніпро, не організував відведення каналізаційних стоків та не обладнав місце для зливу стічних вод, тобто не вжив своєчасно заходів реагування та контролю щодо відкачування каналізаційних стоків водонасосною станцією підприємства та встановлення підлеглими працівниками заглушки у каналізаційному дощовому зливовому колекторі, розташованому поруч із місцем витоку каналізації, через що допустив потрапляння каналізаційних стоків до вказаного дощового каналізаційного колектору, які в подальшому перетікали і скидалися в озеро Куряче.

Крім того, у період часу з 29 жовтня 2018 року до 06 листопада 2018 року, ОСОБА_8 , будучи службовою особою, нехтуючи покладеними на нього відповідно до посадової інструкції функціональними обов`язками в частині забезпечення виконання законодавства в області охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки і охорони навколишнього природного середовища, під час організації проведення аварійно-відновлювальних робіт за викладеним фактом, не організував відведення каналізаційних стоків на аварійній ділянці в місці розташування пошкодженого каналізаційного фекального колектору, організувавши натомість відкачування каналізаційних стоків з іншого справного каналізаційного фекального колектору, розташованого біля буд. АДРЕСА_3 , за допомогою насосної станції із генератором живлення, та перекачування їх у розташований поруч каналізаційний дощовий колектор через встановлену магістраль трубопроводу, які в подальшому перетікали і скидалися в озеро Куряче, що спричинило забруднення поверхневих вод і створило небезпеку для довкілля.

Тим самим, ОСОБА_8 порушив Правила охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 1999 року, № 465, а саме: п. 10, відповідно до якого водокористувачі повинні забезпечувати дотримання відповідного санітарного стану на території, де розташовані їх об`єкти, і не допускати винесення через дощові каналізаційні мережі сміття, продуктів ерозії ґрунтів, сировини та відходів виробництва; п. 13, згідно якому діяльність водокористувачів не повинна спричиняти збільшення донних відкладів або накопичення в них забруднюючих речовин, які можуть призвести до погіршення стану водних об`єктів; а також порушив вимоги положень п. 4 ст. 44 Водного кодексу України, яким встановлено обов`язок водокористувачів використовувати ефективні сучасні технічні засоби і технології для утримання своєї території в належному стані, а також здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об`єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з неї.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на те, що суд, всупереч вимог ст.ст. 118, 122, 124. 374 КПК України, звільнивши обвинуваченого від покарання, на підставі ст.ст. 49, 74 КК України, не стягнув з обвинуваченого витрати понесені на проведення експертиз цьому провадження, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення процесуальних витрат, зазначивши в резолютивній частині судового рішення, що процесуальні витрати за проведення судової інженерно-екологічної експертизи, витрати на яку становлять 6280 грн. віднести на рахунок обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати в повному обсязі.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачений посилається на незаконність вироку суду, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, обвинувачений зазначає, що суд не надав належної оцінки показам свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які кожен окремо пояснили суду, що вже майже 20-30 років відбувається виток стічних вод в озеро Куряче в м. Дніпро, тобто інкриміновані обвинуваченому обставини виникли поза часом, який ставить йому в вину. Разом з цим, свідки КП ІНФОРМАЦІЯ_3 надали свідчення про те, що він керував діями працівників Кп за місцем аварії, а саме АДРЕСА_2 та не мав відношення до аварійної бригади УЕКС КП ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходилася за адресою АДРЕСА_3 . Крім того, обвинувачений зазначає про те, що суд навмисно проігнорував той факт, що пневматична заглушка була встановлена працівниками КП ІНФОРМАЦІЯ_3 відразу після того як було відкрито місце прориву на каналізаційному колекторі та отримано доступ до самого колектору й в цей же час було організовано та проведено перекачування неочищених каналізаційних стоків в обхід місця аварії.

Стосовно істотних порушень вимог кримінального процесуального закону обвинувачений посилається на те, що суд за наявності підстав для закриття кримінального провадження його не закрив, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Так, обвинувачений вказує, що суд відмовляючи в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, не надав належної оцінки тому, що обвинувальний акт надійшов до суду поза межами строку досудового розслідування, зокрема, враховуючи те, що з часу отримання прокуратурою обвинувального акта на виконання ухвали від 31.01.202, залишеною без змін апеляційним судом 06.04.2020, прокурором 14.05.2020 було поновлено проведення досудового розслідування, 15.06.2020 року повідомлено підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 про завершення досудового розслідування та надання матеріалів для ознайомлення, з якими сторона захисту знайомилися до 31.12.2020, однак з новим обвинувальним актом прокурор звернувся до суду лише 27 січня 2021 року, тобто вже після закінчення строку досудового розслідування.

Обвинувачений також звертає увагу на те, що суд не надав належної оцінки тому, що наявна в матеріалах кримінального провадження постанова про призначення групи прокурорів від 15.06.2020 не містить підпису посадової особи, яка її винесла, а відтак прокурор не мав повноважень звертатися до суду з обвинувальним актом, а докази у кримінальному провадженні є недопустимими.

Також обвинувачений вказує і про те, що суд безпідставно призначив обвинувальний акт стосовно нього до розгляду, не дивлячись на істотні недоліки обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, які перешкоджали його призначенню до розгляду.

Звертає увагу обвинувачений і на те, що суд, зловживаючи своїм становищем, підриваючи авторитет правосуддя незаконного вимагав з нього грошові кошти за виготовлення копію запису судового засідання, зробленого за допомогою технічного засобу, сплату державного мита за що законом не передбачено, та відкрито спілкувався у своєму службовому кабінеті з представниками прокуратури щодо розгляду вказаного кримінального провадження.

Обвинувачений зазначає і про те, що суд під час судового розгляду, всупереч положенням ст. 357 КПК України, не оглядав жодного речового доказу, а стороною обвинувачення таких надано не було.

Також, обвинувачений зазначає, що відомості за ч. 1 ст. 242 КК України внесені до ЄРДР та винесено рішення про призначення групи слідчих та прокурорів поза межами графіку роботи вказаних установ, а відбір зразків для проведення санітарно-хімічних досліджень води та направлення запиту на проведення цього дослідження було зроблено до внесення відомостей до ЄРДР.

Вказує обвинувачений і про те, що суд безпідставно взяв до уваги висновок №18403 від 05.09.2019, який є недопустимими доказом , через використання експертом недопустимого протоколу результатів санітарно-хімічних досліджень води №350 від 13.02.2019.

Зазначає обвинувачений і про порушення під час досудового розслідування територіальної підсудності розгляду клопотань слідчих за погодженням прокурорів, які не дивлячись на те, що вони розташовані територіально в межах Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпра зверталися з відповідними клопотаннями до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

За вказаних обставин обвинувачений вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд навмисно всі докази та доводи сторони захисту не взяв до уваги, внаслідок чого висновки суду містять істотні суперечності. Крім того, суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та не застосував закон, який підлягав застосуванню, внаслідок чого вирок суду підлягає скасуванню в повному обсязі.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати, з підстав зазначених в апеляційній скарзі. При цьому, захисник наполягав, на тому, що суд безпідставно не закрив кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 , на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просила вирок змінити в частині вирішення питання про стягнення процесуальних витрат. Проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечувала.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, перевіривши висновки суду першої інстанції в цій частині, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених ним фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що такі доводи є безпідставними, а вирок суду є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.

Як видно з матеріалів цього провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 242 КК України є законним і обґрунтованим та з ним погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

Такий висновок зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил охорони вод, що спричинило забруднення поверхневих вод і створило небезпеку для довкілля, за обставин викладених у вироку, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд дав належну оцінку.

Обгрунтовуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 242 КК України, суд першої інстанції послався на покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , а також письмові докази, перелік та зміст, яких детально викладені у вироку.

Так, як видно з показів свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , вони бачили, що поблизу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (зараз « ОСОБА_25 ») сталася аварія, там проводились розкопувальні роботи з ремонту каналізаційного колектору та як з труби по дорозі текли нечистоти.

Вказані покази підтвердила і свідок ОСОБА_18 , яка проживає безпосередньо поряд з озером та зазначила, що в кінці жовтня відчула різкий запах гнилі від озера, а коли поїхала за адресою: АДРЕСА_4 , то побачила, що там проводились відкачувальні роботи, й все відкачувалось все на Донецьке шосе. Скиди відбувались у ливневий колектор.

При цьому, свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 підтвердили факт аварії поряд з магазином « ІНФОРМАЦІЯ_7 » та здійснення РЕКМ-2 робіт з його усунення.

До того ж, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , підтвердили значне забруднення озера у вказаний період витоками з липневого колектору, які мали явний фекальний запах та призвели не лише до забруднення води в озері, повітря в районі озера, а також і до загибелі наявної в озері фауни.

Покази цих свідків узгоджуються із письмовими доказами у провадженні, зокрема з протоколом огляду ділянки місцевості, згідно з яким в районі будинку АДРЕСА_4 наявний каналізаційний колектор, розташований на відстані близько 5 м від дороги (проїзної частини) просп. Миру в м. Дніпро а біля краю зазначеної дороги (зі сторони будинку АДРЕСА_4 ) маються дощоприймачі липневого колектору.

При цьому, актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства встановлено, що в період проведення аварійних відновлювальних робіт в районі пр. Миру та вул. Донецьке шосе фіксувались витоки каналізаційних вод на поверхню, які переправлялись в діючий колектор в районі вул. Рилєєва, в результаті було потрапляння зворотних вод до зливного колектору через дощоприймачі і в подальшому до оз. Куряче й згідно з листом КП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 04 грудня 2018 року кількість зворотних вод, які потрапили до мережі зливної каналізації з моменту виявлення витоку на дорогу в районі вул. Рилєєва до моменту встановлення пневматичної заглушки на зливному колекторі по Донецькому шосе становить 1980 см3.

Відповідно до висновку судової інженерно-екологічної експертизи № 18403 від 05 вересня 2019 року в період проведення аварійно-відновлювальних робіт в районі перехрестя пр. Миру та вул. Донецьке шосе відбулося забруднення поверхневих вод в результаті потрапляння зворотних вод (стоків каналізації) до озера Куряче. Внаслідок потрапляння зворотних вод (стоків каналізації) до озера Куряче було створено небезпеку для довкілля. Внаслідок потрапляння зворотних вод (стоків каналізації) до зливного колектору через дощоприймачі і далі в оз. Куряче, що призвело до забруднення поверхневих вод зазначеного водного об`єкта.

Крім того, з протоколу огляду місця події від 05 листопада 2018 року з додатками видно, що в районі будинку АДРЕСА_3 зафіксовано наявність вантажного автомобілю КП « ІНФОРМАЦІЯ_3 », біля якого перебувають працівники КП « ІНФОРМАЦІЯ_3 », каналізаційного колектору та на відстані близько 50 метрів від нього ливневий колектор насип землі між вказаними колекторами, на якій прокладена металева труба діаметром близько 30 см, по якій за допомогою насоса здійснюється перекачування неочищених каналізаційних стоків з каналізаційного колектора у ливневий колектор. Також подальшим оглядом зафіксовано, що по ливневому колектору неочищені каналізаційні стоки транспортуються та викидаються в озеро « ІНФОРМАЦІЯ_8 » в районі будинку АДРЕСА_5 . В місці викиду вода темно-коричневого кольору, каламутна, з частинками фекалій та з різким запахом каналізації.

Як видно з план-схеми розташування магістралі каналізаційного зливного колектору, ливневий колектор від каналізаційного дощового колектора в районі будинку АДРЕСА_3 веде до озера Куряче і здійснює виток в озеро в районі будинку АДРЕСА_5 .

Згідно з протоколом результатів санітарно-хімічних досліджень води вилучена під час огляду місця події в озері Куряче проба води не відповідає вимогам ДСанПин 4630-88 для води водойм ІІ категорії водокористування (водойми,що використовуються як рекреаційні). Значний, яскраво виражений стійкий у часі фекальний запах свідчить про каналізаційне походження води.

До того ж, факт того, що працівниками КП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ДМР здійснювалося перекачування каналізаційний стоків з каналізаційного у ливневий колектор через встановленну магістраль трубопроводу біля будинку АДРЕСА_3 , внаслідок чого фекалії з каналізаційного стоку потрапили в озеро Куряче підтверджується і фотознімками та відеозаписами, наданими свідком ОСОБА_14 .

Отже, вищезазначеними доказами суд першої інстанції надав належну та обґрунтовану оцінку, й дійшов правильного висновку про те, що вони у своїй сукупності підтверджують факт того, що у період часу з 23 жовтня 2018 року до 06 листопада 2018 року під час організації проведення аварійно-відновлювальних робіт пошкодженого каналізаційного колектору в районі будинку АДРЕСА_2 мали місце витоки каналізації на поверхню землі в районі перехрестя просп. Миру та вул. Донецьке шосе в м. Дніпро, в результаті чого каналізаційні стоки потрапили до дощового каналізаційного колектору та в подальшому перетікали і скидалися в озеро Куряче, а також факт того, що у період часу з 29 жовтня 2018 року до 06 листопада 2018 року відкачування каналізаційних стоків зі справного каналізаційного фекального колектору, розташованого біля буд. АДРЕСА_3 здійснювалося за допомогою насосної станції із генератором живлення, з перекачуванням їх у розташований поруч каналізаційний дощовий колектор через встановлену магістраль трубопроводу, які в подальшому перетікали і скидалися в озеро Куряче.

В той же час, вирішуючи питання щодо особи, відповідальної за таке забруднення, суд першої інстанції обгрунтовано врахував те, що за посадовою інструкцією начальника району експлуатації каналізаційних мереж № 2 «Лівий берег» Управління експлуатації каналізаційних споруд КП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ДМР, затвердженої заступником директора підприємства з правових питань та управління персоналом 01 липня 2016 року (т. 5 а.с. 181-185), начальник району експлуатації каналізаційних мереж відноситься до категорії керівників, є відповідальним і повноправним керівником, та безпосереднім організатором виробництва на Районі експлуатації каналізаційних мереж № 2 « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Управління експлуатації каналізаційних споруд (далі - РЕКМ-2). Начальник РЕКМ-2 зобов`язаний: забезпечувати належну технічну експлуатацію каналізаційних мереж лівобережжя міста Дніпро (Дніпропетровська), безперебійне водовідведення згідно Правилам користування системами комунального водопостачання і водовідведення в містах; забезпечувати безперебійне і якісне водовідведення, безпечну і безперебійну експлуатацію напірних і самопливних колекторів і мереж лівобережжя міста; керувати розстановкою і відправкою аварійних бригад, спецмашин і технологічного транспорту, контролювати їх в процесі роботи; забезпечувати виконання законодавства в області охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки і охорони навколишнього природного середовища, збереження природних ресурсів генетичного фонду живої природи; організовувати роботи по виконанню природоохоронних заходів; забезпечувати дотримання санітарного і протиепідеміологічного законодавства. Крім того, згідно із зазначеною інструкцією, начальник РЕКМ-2 несе відповідальність за нечітке і несвоєчасне виконання функціональних обов`язків, передбачених дійсною посадовою інструкцією

Отже, виходячи з цієї інструкції вжиття заходів щодо належної технічної експлуатації каналізаційних мереж лівобережжя міста Дніпро та також забезпечення екологічної безпеки і охорони навколишнього природного середовища станом на період часу з 23 жовтня 2018 року до 06 листопада 2018 року входило саме до обов`язків начальника району експлуатації каналізаційних мереж № 2 «Лівий берег» Управління експлуатації каналізаційних споруд КП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ДМР, яким у цей період, згідно наказу № 9581/к від 18 жовтня 2012 року був ОСОБА_8 .

До того ж, суд першої інстанції правильно врахував те, що у вказаний період ОСОБА_8 не перебував у відпустці, на лікарняному, та безпосередньо керував роботами, що входили до сфери його компетенції, саме ОСОБА_8 є особою, відповідальною за забруднення поверхневих вод озера Куряче неочищеними каналізаційними стоками, з чим погоджується і апеляційний суд, а відтак відповідні доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу його непричетності до зазначених подій, колегія суддів вважає безпідставними.

Той факт, що свідки, які були очевидцями подій, а саме ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 і ОСОБА_18 не бачили на місці події обвинуваченого ОСОБА_8 , а також інших посадових осіб КП « ІНФОРМАЦІЯ_3 », які б керували аварійними роботами, не свідчить про відсутність у обвинуваченого відповідних повноважень та обов`язків. В той же час, свідок ОСОБА_20 , який був слюсарем КП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ДМР підтвердив той факт, що роботами керував ОСОБА_8 .

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що діяння ОСОБА_8 були винними, оскільки останній усвідомлював (не міг не усвідомлювати) що несвоєчасне встановлення пневматичної заглушки та перекачування неочищених каналізаційних стоків в ливневий колектор призведе до потрапляння неочищених каналізаційних стоків в водойму та мав передбачити, що такі його діяння призведуть до забруднення поверхневих вод, однак зі злочинною недбалістю поставився до виконання своїх посадових обов`язків і допустив настання суспільно небезпечних наслідків у виді забруднення поверхневих вод та створення небезпеки для довкілля.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 242 КК України, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011), та підстав для задоволення апеляційної скарги за обставин, викладених у ній, не має.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, про що йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегією суддів не встановлено та стороною захисту доказів на підтвердження існування таких надано не було.

Що стосується тверджень обвинуваченого про те, що постанови про призначення групи прокурорів та про призначення групи слідчих від 05 листопада 2018 року, були внесені 05 листопада 2018 року о 22:06:27 год., тобто поза межами графіку роботи вказаних установ, то колегія суддів зазначає, що вказані доводи були належним чином перевірені судом першої інстанції й ним не встановлено жодних порушень чинного кримінального процесуального законодавства, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції як поліція, так і прокуратура є правоохоронними органами, діяльність яких з протидії злочинності не може бути обмежена певним часом доби, й КПК України не містить заборони на проведення процесуальних дій, у нічний час.

Посилання обвинуваченого на те, що направлення слідчим запиту про проведення хімічного дослідження зразку рідини з оз. Куряче відбулося до внесення відомостей до ЄРДР, а відбір зразків рідини з озера Куряче відбувався після проведення огляду місця події, було предметом перевірки судом першої інстанції, й ним обгрунтовано відхилені, з огляду на те, що зміст супровідного листа (т. 5 а.п. 15), який містить запис про його прийняття м.н.с. ОСОБА_26 06 листопада 2018 року, поза всяким сумнівом свідчить про те, що він був створений після внесення відомостей до ЄРДР, оскільки містить посилання на дійсний номер кримінального провадження, який генерується в момент реєстрації кримінального провадження в ЄРДР. При цьому, супровідний лист на проведення хімічного дослідження зразку рідини містить посилання лише на дату вилучення зразку рідини і не містить зазначення часу здійснення вилучення.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про те, що зазначення в протоколі результатів санітарно-хімічних досліджень води дати та часу доставлення зразка в лабораторію, а також часу відбору зразка води, є очевидною опискою, яка не може бути підставою для визнання доказу недопустимим.

За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано і відхилив доводи сторони захисту, які є аналогічними доводам апеляційної скарги з приводу недопустимості висновку судової інженерно-екологічної експертизи, за результатами якої складено висновок експерта № 18403 від 05 вересня 2019 року, як похідного від протоколу результатів санітарно-хімічних досліджень води № 350 від 13 лютого 2019 року.

Доводи обвинуваченого про порушення органом досудового розслідування та судом правил підсудності під час розгляду клопотань про застосування заходів забезпечення у цьому провадженні були обґрунтовано відхилені судом.

Дійсно досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснювалося слідчим відділенням ВП в річковому порту Амур-Гавань ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, яке знаходиться в межах територіальної підсудності Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, однак слідчі слідчої групи, за погодженням з прокурорами, зверталися з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме надання дозволу на тимчасовий доступ до документів до слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська.

Між тим, сторона захисту під час підготовчого провадження в суді, не скористалася своїм правом, визначеним ч. 3 ст. 309 КПК України, та не подавала заперечення на вказані ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим, суд першої інстанції був позбавлений можливості надавати оцінку законності постановлення таких ухвал та ставити їх під сумнів, що узгоджується з правовим висновком сформульованим Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2023 року (справа № 683/1507/16-к).

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що сторона захисту в ході досудового розслідування також зверталася до ІНФОРМАЦІЯ_9 зі скаргами на бездіяльність слідчого, які цим судом були розглянуті.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що суд в підготовчому провадженні фактично обмежив їх в праві подати відповідні заперечення, через те, що після розгляду клопотання про повернення обвинувального акту відразу призначив обвинувальний акт до розгляду, є надуманими, а суд першої інстанції під час підготовчого провадження жодним чином не обмежував сторони в праві на подання клопотань та заперечень, про що свідчить той факт, що окрім клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, судом було розглянуто і ряд інших клопотань.

До того ж, сторона захисту, як під час судового розгляду в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі не зазначає, яким чином надання слідчим суддею, тобто суддею, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, тимчасового доступу до речей і документів, навіть за умови порушення під час розгляду відповідних клопотань слідчого правил підсудності, «зруйнувало» або звузило права обвинуваченого або ж обмежило його в можливостях їх ефективного використання.

Тимчасові доступи до документів були здійснені з дотриманням вимог ст.ст. 159-165 КПК України, протоколи тимчасового доступу з додатками за формою та змістом відповідають вимогам ст.ст. 104, 105 КПК України і судом не встановлені підстави для визнання недопустимим доказом фактичних даних, які на них зафіксовані. При цьому, вказані протоколи не містять жодних заперечень від учасників цих слідчих дій.

Доводи обвинуваченого щодо того, що суд безпідставно при ухваленні обвинувального вироку послався на відеозапис наданий свідком ОСОБА_13 також не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як видно з матеріалів кримінального провадження судом було досліджено протоколом перегляду фото і відеозаписів від 13 травня 2019 року згідно з яким здійснено перегляд фото і відеозаписів, які знаходяться на оптичному носії лазерному диску, наданому свідком ОСОБА_13 для долучення до матеріалів кримінального провадження. Вказаний протокол містить детальний опис зафіксованих на відеозаписі подій. Постановою від 13 травня 2019 року вказаний диск визнаний речовим доказом.

Однак, в судовому засіданні не вдалося за можливе за наявних в розпорядженні суду програмно-апаратних комплексів відтворити зміст вказаного диску, на чому наполягала сторона захисту.

У зв`язку з чим, судом було зобов`язано прокурора забезпечити технічну можливість для здійснення перегляду цього диску, однак останній цих вимог виконати не зміг. Водночас, за клопотанням прокурора в судовому засіданні було повторно допитано свідка ОСОБА_14 , яка в подальшому надала суду флеш-носій з тими ж файлами, які за твердженням свідка, збереглися на її мобільному телефоні.

Суд дослідивши вказаний відеозапис встановив, що зміст наданих свідком в судовому засіданні відеозаписів та тих відеозаписів, які надавалися свідком на стадії досудового розслідування (відповідний зміст яких було зафіксовано у протоколі перегляду фото і відеозаписів від 13 травня 2019 року) доводить, що свідком суду було надано електронні примірники тих же електронних документів, які раніше були надані органу досудового розслідування. Відтак, цей відеозапис не є новим доказом, який не було відкрито стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, й підстав визнавати вказаний доказ недопустимим у суду немає.

З цими висновками погоджується і апеляційний суд, та вважає за необхідне зазначати, що стороною захисту як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції не заявлялося про невідповідність фактичних обставин, зафіксованих на зазначеному відеозаписі змісту відеозапису, який був долучений до матеріалів провадження, а також і в протоколі його перегляду від 13.05.2019.

Перевіряючи доводи сторони захисту, які є аналогічними доводам в апеляційній скарзі з приводу направлення обвинувального акту стосовно нього до суду неуповноваженим прокурором, через те, що наявна в матеріалах кримінального провадження постанова про призначення групи прокурорів у цьому провадженні не містить підпису особи, яка її винесла, суд першої інстанції встановив, що дійсно постанову про призначення групи прокурорів від 15 червня 2020 року, складена від імені першого заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_27 , згідно з якою призначено групу прокурорів для здійснення повноважень у цьому кримінальному провадженні у складі ОСОБА_28 , ОСОБА_29 і ОСОБА_30 не містить підпису ОСОБА_27 .

Водночас під час судового розгляду судом було досліджено надану стороною обвинувачення постанову про призначення групи прокурорів, датовану 15 січня 2020 року, яка складена та підписана першим заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_27 , згідно з якою у цьому кримінальному провадженні призначено групу прокурорів у складі ОСОБА_29 і ОСОБА_31 . При цьому, суд зазначив, що на саме на підставі цієї постанови прокурор ОСОБА_29 вперше набув статусу прокурора у цьому кримінальному провадженні та приймав участь в судовому провадженні в цій же справі, яке здійснювалося іншим складом суду, яким було постановлено рішення про повернення обвинувального акту прокурору для приведення у відповідність до вимог КПК України.

При цьому, суд зазначив, що проект постанови про призначення групи прокурорів, датований 15 червня 2020 року, який не містить підпису особи, яка його склала, хоча і не породжує правових наслідків, однак і не скасовує і дію постанови про призначення групи прокурорів від 15 січня 2020 року, а відтак суд дійшов висновку, що прокурор ОСОБА_29 мав достатній обсяг процесуальних повноважень, що спростовує відповідні твердження сторони захисту, з чим погоджується і апеляційний суд.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, автоматично не скасовує всіх прийнятих процесуальних рішень, та кримінальний процесуальний закон не містить вказівки на необхідність в такому випадку повторно приймати рішення про призначення групи прокурорів.

Відтак, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що обвинувальний акт у цьому провадженні був підписаний та направлений до суду неуповноваженим прокурором.

Колегія суддів також наголошує на тому, що відповідно до положень ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (частини 1, 2, 6 вказаної статті). Під час судового розгляду учасники судового провадження мають право заявляти клопотання у відповідності до приписів ст. 350 КПК.

Таким чином, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне питання щодо перевірки доказів з огляду на їх належність та допустимість, суд має перевірити ці обставини, в тому числі шляхом витребування та приєднання до справи відповідних процесуальних документів з подальшим наданням їм оцінки. Відповідний висновок був зроблений Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 14 лютого 2022 року (у справі №477/426/17).

Зокрема, як у цьому випадку, постанови керівника відповідної прокуратури про визначення групи прокурорів, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо у учасників провадження виникне питання у повноважності відповідних осіб, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано дослідив постанову від 15.01.2020 надану прокурором та на підставі неї дійшов висновку про повноважність прокурора у цьому провадженні.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу направлення обвинувального акту стосовно нього до суду поза межами строку досудового розслідування й невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом.

Як слідує з п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчено: протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.02.2021 (справа № 344/6630/17) досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом, має 3 ключові стадії: початок визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи та іншим особам відповідно до положень ст. 290 КПК України; закінчення фіксується направленням до суду обвинувального акту, тобто кінцевим моментом строку досудового розслідування є саме його закінчення, як це передбачено у ст. 219 КПК України.

Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 24 жовтня 2022 року (справа № 216/4805/20, провадження № 51-4684 кмо 21) сформульовано висновок про те, що відповідно до положень ч. 5 ст. 219 КПК (в редакції Закону України № 2201-IX від 14 квітня 2022 року) не включається у строк досудового розслідування, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, який обраховується з наступного дня після направлення або безпосереднього вручення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування із зазначенням дати, часу та місця ознайомлення із матеріалами розслідування, до моменту закінчення ознайомлення вказаних осіб з матеріалами досудового розслідування.

Згідно із практикою Верховного Суду (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2022 року у справі № 753/6486/21, від 08 листопада 2022 року у справі № 636/336/21, 04 жовтня 2018 року у справі № 752/4900/15-к (провадження № 51-3742км18) повернення обвинувального акта не передбачає поновлення завершеного досудового розслідування. При цьому, у разі повернення судом обвинувального акта, який не відповідає вимогам КПК, повноваження прокурора обмежені лише усуненням недоліків цього обвинувального акта.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 681/1033/20 (провадження № 51-717км22), у разі, якщо сторона обвинувачення направила обвинувальний акт до суду в межах строку досудового розслідування, однак його було повернуто, то період між поверненням обвинувального акта і направленням до суду нового обвинувального акта не входить до строку досудового розслідування, адже його закінчено зверненням до суду з обвинувальним актом вперше, і не може йтися про будь-яке досудове розслідування в цей період. Положення КПК України не містять конкретного строку, у який прокурор повинен усунути встановлені судом недоліки обвинувального акта, а тому такі недоліки повинні бути усунуті в межах розумного строку, тобто такого, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. У той же час відповідно до ч. 2 ст. 113 КПК будь-яка процесуальна дія має бути виконана без невиправданої затримки.

До того ж, згідно із правовою позицією, викладеною в постанові ККС у складі ВС від 15.04.2024 у справі №753/25892/21 (провадження №51-3076кмо23), відповідно до якої повернення обвинувального акту у зв`язку з тим, що він не відповідають вимогам КПК України (п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України), не відновлює досудове розслідування. Сторона обвинувачення після постановлення судом ухвали про повернення прокурору обвинувального акту і до звернення до суду з обвинувальним актом, який приведено у відповідність до вимог КПК України, має право виконати лише ту сукупність процесуальних дій, які є необхідними для приведення цього акту чи клопотання у відповідність до вимог КПК та забезпечення виконання ухвали суду.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 242 КПК України до суду першої інстанції надходив двічі 22.11.2019 та 27.01.2021, з огляду на те, що ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 31 січня 2020 року первинно складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 було повернено прокурору.

Враховуючи викладене, вирішуючи питання чи підлягає кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 242 КК України, закриттю на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, першочергово слід встановити початок перебігу строку досудового розслідування та, відповідно, дату його закінчення, й обставин, які впливають на перебіг строку досудового розслідування та чи відбувалося повторне направлення обвинувального акту з невиправданою затримкою.

Так, як встановлено судом у цьому кримінальному провадженні 13.09.2019 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 242 КК України, а відтак враховуючи положення ч. 4, 5 ст. 115 КПК України, останнім днем строку досудового розслідування мало бути 14.11.2019 року.

27.09.2019 року ОСОБА_8 та його захисника було повідомлено про завершення досудового розслідування, й цього ж дня ОСОБА_8 надано доступ до матеріалів кримінального провадження, з якими він ознайомився в повному обсязі.

В той же час захисник до органу досудового розслідування для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 27.09.2019 не прибув, й на неодноразові виклики слідчого не з`являвся, у зв`язку з чим, 30.09.2019 слідчий за погодженням з прокурором звернулися до слідчого судді з клопотанням про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого суддів Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, з тих підстав, що клопотання слідчого не містило належного підтвердження того, що адвокат ОСОБА_9 отримував повідомлення про закінчення досудового розслідування та ухиляється від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000048 від 05.11.2018 року, що і є підставою для відмови у задоволенні клопотання. Як видно із зазначеної ухвали розгляд слідчим суддею клопотання проводився, зокрема, за участю підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 .

Одночасно з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріалів кримінального провадження видно, що 16.09.2019 року від адвоката ОСОБА_9 надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, яке постановою слідчого від 18.09.2019 року було задоволено, та копію вказаної постанови направлено на адресу захисника.

Водночас ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_9 від 01.10.2019 було задоволено скаргу захисника ОСОБА_9 , подану ним 25.09.2019 на бездіяльність слідчого та зобов`язано заступника начальника відділення начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 майора поліції ОСОБА_32 розглянути клопотання захисника-адвоката ОСОБА_9 вх. № 45.12/217 від 16.09.2019 року, поданого в рамках кримінального провадження №0000048, однак в період часу з 18.09.2019 року по 27.09.2019 року адвокат ОСОБА_9 не з`явився до слідчого для ознайомлення з вищевказаними матеріалами кримінального провадження.

Відтак, враховуючи те, що захисник звертався до органу досудового розслідування з клопотанням про ознайомлення з матеріалами провадження, оскаржував бездіяльність слідчого з цих підстав, й ухвалою слідчого судді його скарга була задоволена, останній в розумний період часу мав цікавитися стадією розгляду його клопотання, однак жодних дій захисник з цього приводу не вчиняв, й навпаки тривай час не з`являвся за закликами слідчого, а відтак колегія суддів вважає, що така процесуальна поведінка захисника ОСОБА_9 свідчить про навмисне затягування строків досудового розслідування та ухилення від явки до органу досудового розслідування для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

23.10.2019 та 30.10.2019 захисник ОСОБА_9 ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження у 2-х томах. Одночасно з цим, захисником ОСОБА_9 23.10.2019 та 28.10.2019 було заявлено ряд клопотань, за наслідком розгляду яких слідчим було винесено постанови.

30.10.2019 ОСОБА_8 та його захиснику ОСОБА_9 було надано на ознайомлення додаткові матеріали, з яким вони цього дня ознайомилися.

Отже в період з 27.09.2019 по 30.10.2019 тривала стадія відкриття матеріалів кримінального провадження за ст. 290 КПК України, яка відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК України не враховується при обчисленні строку досудового розслідування, тому останнім днем строку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні є 17.12.2019.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000048 від 05.11.2018 відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 242 КК України, надійшов до ІНФОРМАЦІЯ_11 22.11.2019 року, тобто в межах строку досудового розслідування, що не заперечуються стороною захисту і в апеляційній скарзі, й відповідне клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, стороною захисту не заявлялося до суду першої інстанції під час вирішення питання про призначення до судового розгляду першого обвинувального акту.

Водночас, ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 31 січня 2020 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 242 КК України, повернуто прокурору для приведення у відповідність до вимог КПК України. Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_12 від 06.04.2020 зазначена ухвала була залишено без змін.

Колегія суддів звертає увагу на те, що повернення обвинувального акта не передбачає поновлення закінченого досудового розслідування. Повернення обвинувального акта прокурору здійснюється не з метою відновлення досудового розслідування, а отже й не з метою відновлення строку досудового розслідування, і тим паче його поновлення, якщо такий строк закінчився (пропущений, сплинув). Відтак перебіг строку досудового розслідування після повернення прокурору обвинувального акта, ані відновлюється, ані поновлюється.

Сторона обвинувачення після постановлення судом ухвали про повернення обвинувального акта прокурору і до звернення до суду з обвинувальним актом чи клопотанням, які приведено у відповідність до вимог КПК, має право виконати лише ту сукупність процесуальних дій, які є необхідними для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК та забезпечення виконання ухвали суду. Відтак з часу направлення до суду первинного обвинувального акту стадія досудового розслідування є закінченою.

Як видно з ухвали ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16 січня 2020 року підставою для повернення обвинувального акта прокурора стали зокрема, повідомлення захиснику підозрюваного ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_9 про завершення досудового розслідування, надання доступу захиснику підозрюваного ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_9 до матеріалів досудового розслідування для ознайомлення, надання підозрюваному ОСОБА_8 та його захиснику - адвокату ОСОБА_9 доступу до матеріалів досудового розслідування для ознайомлення, а також проведення ряду процесуальних дій, після затвердження прокурором обвинувального акту 27.09.2019 року.

На виконання вказівок суду про приведення обвинувального акта у відповідність до вимог ст. 291 КПК України, було винесено постанову про призначення групи прокурорів від 15.06.2020 й цього дня доручено групі слідчих СВ ВП в річковому порту Амур-Гавань Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області повідомити сторонам кримінального провадження про завершення досудового розслідування і відкриття матеріалів для ознайомлення та повідомлено підозрюваному ОСОБА_8 та його захиснику ОСОБА_9 про завершення досудового розслідування.

У зв`язку з неодноразовою неявкою ОСОБА_8 та його захисника до органу досудового розслідування, слідчий 10.11.2020 та 21.12.2020 звертався до слідчого судді з клопотаннями про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, останнє з яких було задоволено та встановлено стороні захисту строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження з 22.12.2020 по 28.12.2020.

Про розгляд слідчим суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська клопотання слідчого про встановлення строків для ознайомлення було достеменно відомо і захиснику ОСОБА_9 , з огляду на те, що ним були подані заперечення на клопотання слідчого, які були враховані слідчим суддею при постановлені ухвали. Однак сторона захисту так і не з`явилася до СВ ВП для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження і так само на вручення обвинувального акту, який було складено та затверджено 31.12.2020, у зв`язку з чим, вказаний обвинувальний акт їм було направлено поштою та 27.01.2021 направлено до суду.

Тож, з огляду на викладене колегія суддів константує, що в цьому кримінальному провадженні орган досудового розслідування діяв на виконання вказівок суду про усунення недоліків обвинувального акта, зокрема дії органу досудового розслідування були спрямовані на належне ознайомлення сторони захисту з матеріалами кримінального провадження, водночас в цей період органом досудового розслідування не було здобуто нових доказів, які були покладені в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 .

За таких обставин, колегія суддів, як і суд першої інстанції, яким, до того ж, 24.05.2021 вже було відмовлено в задоволені аналогічного клопотання захисту, не вбачає підстав для закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України та скасування оскаржуваного вироку, як про це зазначає захисник в апеляційній скарзі.

Що стосується посилань обвинуваченого в апеляційній скарзі на незаконність ухвали суду першої інстанції, якою було відмовлено в задоволені клопотання захисту про закриття кримінального провадження, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.

24.05.2021 ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_4 було відмовлено в задоволенні клопотання захисника про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, як передчасно поданого, з огляду на те, що ІНФОРМАЦІЯ_13 23.03.2021, скасовуючи ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03 лютого 2021 року, дав чіткі вказівки суду про необхідність встановлення початкової та кінцевої дати досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, а також і всіх обставин, що впливають на перебіг строку досудового розслідування, визначених законом, що на стадії підготовчого провадження, з урахуванням обмежень процесуальних можливостей суду неможливо перевірити.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, та вважає, що вирішення такого клопотання на стадії підготовчого провадження, з урахуванням вказівок апеляційного суду, було неможливим. В той же час, сторона захисту в ході судового розгляду таке клопотання повторно не заявляла.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України, й безпідставну відмову суду у задоволення клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, колегія суддів зазначає таке.

Як видно з матеріалів кримінального провадження 16.06.2021 судом було розглянуто клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, в задоволенні якого ухвалою суду було відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд виходив з того, що наданий суду обвинувальний в цілому за формою та змістом відповідає вимогам КПК України і в підготовчому провадженні не встановлені такі недоліки обвинувального акту, які б перешкоджали його розгляду судом по суті.

Доходячи таких висновків суд зазначив, що наданий суду обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а незгода сторони захисту з конкретним змістом викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими не є визначеною законом підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Наданий суду обвинувальний акт містить дату його складання прокурором, прокурором до обвинувального акту додані належні та допустимі документи на підтвердження факту вручення стороні захисту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, якими у цьому випадку є чеки поштового відправлення, описи поштового відправлення тощо, а той факт, що обвинувальний акт містить підпис лише прокурора, не суперечить положенням ч. 3 ст. 291 КПК України.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, й вважає, що суд цілком обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання захисника, й підстави для повернення обвинувального акту у цьому конкретному випадку були відсутні.

Також колегія суддів вважає неприйнятними і доводи обвинуваченого щодо того, що обвинувальний акт стосовно нього, який був складений 31.12.2020 йому було не вручено, а відтак він не набув статусу обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, оскільки як було зазначено вище, поведінка сторони захисту на стадії ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та вручення обвинувального акту, свідчила про їх свідому відмову від наданого їм права, у зв`язку з чим, слідчий був вимушений звертатися до слідчого судді з клопотанням про встановлення строків для ознайомлення. В той же час, через неявку сторони захисту за викликом на вручення обвинувального акта, прокурор був вимушений, направити обвинувальний акт обвинуваченому поштою, що підтверджується матеріалами провадженя.

Варто зауважити, що матеріалами справи також підтверджується й те, що обвинувачений та його захисник до закінчення проведення підготовчого судового засідання ознайомлювалися з матеріалами кримінального провадження, в тому числі і з обвинувальним актом.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_8 був обізнаний зі змістом висунутого йому обвинувачення, від нього захищався, активно відстоював свою позицію та реалізовував свої права обвинуваченого.

Твердження обвинуваченого з приводу того, що суддя ОСОБА_33 був упереджений при розгляді цього кримінального провадження, через незаконне вимагання сплати судового збору за надання копій записів судових засідань, спілкування судді зі стороною обвинувачення щодо розгляду цього кримінального провадження, надання їм підказок, в ході апеляційного перегляду свого підтвердження не знайшли.

Як встановлено колегією суддів в межах цього кримінального провадження стороною захисту неодноразово заявлялися відводи судді ОСОБА_34 , в тому числі з підстав можливої упередженості судді, які були розглянуті, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, й ухвалами від 29.10.2021, 08.11.2021 та 05.08.2024, у їх задоволенні було відмовлено з підстав не встановлення обставин, визначених ст.ст. 75, 76 КПК України, які б свідчили про упередженість судді, й не надання стороною захисту будь-яких доказів на підтвердження цих обставин.

Таких обставин не було встановлено і судом апеляційної інстанції.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що стягнення судового збору за видачу судом в електронному вигляді копії технічного запису судового засідання та виготовлення копій документів, долучених до справи прямо передбачено Законом України «Про судовий збір», який не містить жодних виключень для кримінального судочинства, як про це зазначає обвинувачений.

Таким чином, колегією суддів не вставлених таких порушень чинного законодавства, які б свідчили про незаконність вироку суду та необхідність його скасування, з підстав зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою зміну вироку, колегія суддів приходить до висновку про їх обґрунтованість.

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться зокрема витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави.

Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі та в разі, якщо обвинувачуються декілька осіб, вирішує питання про стягнення процесуальних витрат окремо щодо кожного обвинуваченого.

Вказаних норм закону суд першої інстанції дотримався не в повному обсязі.

Як видно з матеріалів кримінального провадження в межах цього кримінального провадження було проведено судову інженерно-екологічну експертизу, за результатами якої складено висновок експерта № 18403 від 05 вересня 2019 року, вартість, якої складає 6280 грн. (т. 6, а.п. 114, 115-121).

Між тим, всупереч цим вимогам закону, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції рішення про відшкодування процесуальних витрат не ухвалив, внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на те що суд не вирішив питання про відшкодування процесуальних витрат, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарги прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду - зміні в частині стягнення процесуальних витрат.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного м. Дніпропетровська від 19 грудня 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 змінити в частині стягнення процесуальних витрат.

Стягнути з ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення судової інженерно-екологічної експертизи в сумі 6280 (шість тисяч двісті вісімдесят) грн. 00 коп.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4