УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 490/75/22

провадження № 51-2272ска25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 серпня 2025 року про самовідвід судді ОСОБА_5 ,

встановив:

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перевірку вказаного судового рішення у касаційному порядку.

Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що Центральний районний суд м. Миколаєва постановою від 24 лютого 2022 року визнав ОСОБА_4 винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 серпня 2025 року суддя ОСОБА_5 заявила самовідвід від участі у розгляді вказаної справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з тим, що Миколаївський апеляційний суд, як юридична особа є потерпілим у цьому провадженні, а працівники апарату Миколаївського апеляційного суду є свідками. Тому у стороннього спостерігача можуть виникнути об`єктивні сумніви у її неупередженості та об`єктивності, як судді під час розгляду справи.

Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а право на касаційне оскарження - лише у визначених законом випадках.

Ця норма кореспондує зі ст. 14 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», якою визначено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець керувався такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абз. 6 підпункту 3.3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року №26-рп/2009).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції від 13 лютого 2001 року).

Підстави і порядок перегляду Верховним Судом судових рішень у справах про адміністративні правопорушення передбачено лише главою 24-1 КУпАП. Єдиною підставою такого перегляду законодавець визнав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

КУпАП не передбачена можливість касаційного оскарження постанов місцевого та апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення. За правилами ч. 10 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду, при цьому, постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 21 липня 2021 року № 5-р (ІІ)/2021 зазначив, що у КУпАП встановлено апеляційний перегляд, у разі оскарження, постанови судді у справах про адміністративні правопорушення, в рамках чого можливим є як розгляд суті справи, так і виправлення допущених судом нижчої інстанції процесуальних помилок, тобто забезпечення перевірки як законності застосування адміністративних санкцій (стягнень), так і суті справи. Застосування припису ч. 10 ст. 294 КУпАП не призводить до порушення такої засади судочинства, як забезпечення у визначених законом випадках права на касаційне оскарження судового рішення, права на судовий захист, а отже, цей припис узгоджується з принципом «верховенства права» (правовладдя). Припис ч. 10 ст. 294 КУпАП не суперечить ч. 1 ст. 8, частинам 1, 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України.

Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлені у ст. 294 цього Кодексу відповідають основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційними та обґрунтованими.

Крім того, у ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК) визначено перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, однак оспорювана постанова до цього переліку не входить.

Виходячи з положень ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП, ст. 424 КПК оспорюване рішення не може бути предметом перевірки в порядку касаційної процедури.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, статтями 14, 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»,ст. 294 КУпАП, статтями 424, 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 серпня 2025 року про самовідвід судді ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3