Провадження № 11-сс/4823/457/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 09 жовтня 2025 року, з визначенням застави в розмірі 1700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 5147600 грн.

Слідчий суддя вказав, що передбачені ст.177 КПК України ризики продовжують існувати, до спливу строку тримання ОСОБА_9 під вартою дане кримінальне провадження не завершено з об`єктивних причин, відсутні підстави для заміни останньому раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, тому строк тримання під вартою підозрюваному необхідно продовжити.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_8 подав в інтересах підозрюваного апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Зазначає, що прокурором не було доведено обґрунтованість підозри, наявність достатніх підстав вважати, що ступінь існуючих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не зменшилась, а обставини, що перешкоджають завершенню досудового розслідування виправдовують перебування його підзахисного під вартою, а інші більш м`які запобіжні заходи не здатні бути дієвими. Апелянт вказує, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи та проживання, все його майно та доходи знаходяться в Україні; він має особливий правовий статус військовослужбовця, що унеможливлює безконтрольний перетин державного кордону, що усуває ризик його переховування від органів досудового розслідування. Стороною обвинувачення не надано конкретний перелік свідків, на яких ОСОБА_9 , нібито, може незаконно впливати, а факт допиту свідків вже виключає ризик впливу на них, так як вони попереджаються про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Протягом усього часу досудового розслідування ОСОБА_9 не вчиняв будь-яких дій з метою перешкодити кримінальному провадженню. Сторона обвинувачення не надала будь-яких даних, що ОСОБА_9 вже притягувався до кримінальної відповідальності, був засуджений, має незняту чи непогашену судимість. За місцем проходження служби ОСОБА_9 характеризується виключно позитивно, приймав участь у бойових діях, що свідчить про відсутність мотивації вчиняти будь-які кримінальні правопорушення. Також посилається на непомірність визначеного розміру застави, який був встановлений без урахування обставин кримінального правопорушення та майнового стану його підзахисного. Зазначає, що ОСОБА_9 не інкримінується жодних обставин, які б свідчили про його корисний мотив або іншу фінансову чи матеріальну зацікавленість у вчиненні злочинів, тому визначена сума збитків не може бути єдиною підставною для визначення непомірного розміру застави.

Заслухавши доповідь судді; підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, котрий просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів провадження убачається, що 24 січня 2024 року до ЄРДР за №0000056 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України.

09 липня 2025 року ОСОБА_9 був затриманий, в порядку ст.615 КПК України, та цього ж дня, 09.07.2025, йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України, а саме, у перевищенні військовою службовою особою службових повноважень, тобто, умисному вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень, якщо вони спричинили тяжкі наслідки, вчинені в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.07.2025 підозрюваному ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 06.09.2025, з визначенням застави у розмірі 10 295 200 грн.

05 вересня 2025 року постановою керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону строк досудового розслідування цього кримінального провадження продовжено до трьох місяців, тобто до 09.10.2025.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні злочину.

На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Повідомивши ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України, слідчий зібрав, перевірив та оцінив у встановленому законом порядку докази, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку на даний момент розслідування про те, що конкретна особа вчинила кримінальні правопорушення, за які Кримінальним кодексом України передбачене покарання, і не підлягає звільненню від відповідальності за нього.

Отже, твердження апелянта про необґрунтованість підозри є безпідставним, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається наявність існування фактів, інформації, які можуть переконати в тому, що ОСОБА_9 міг вчинити кримінальне правопорушення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Феррарі Браво проти Італії», «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» вказав, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Відповідно до ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Зі змісту ст.183 КПК України убачається, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовженим слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею враховано, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, та зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує у разі його визнання винуватим, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; використовуючи свій статус заступника командира військової частини, близьке знайомство та дружні відносини з іншими військовослужбовцями, може незаконно впливати на осіб, які можуть бути допитані як свідки; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню шляхом створення штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідкам кримінальних правопорушень, до дачі завідомо неправдивих свідчень; вчиняти інші кримінальні правопорушення, зважаючи на наявність у провадженні Печерського районного суду м. Києва обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.426 КК України.

Отже, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що сприятиме виконанню підозрюваним процесуальних обов`язків, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам щодо підозрюваного ОСОБА_9 , з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання захисника на необґрунтованість ризиків, вказаних у клопотанні слідчого, та на відсутність доказів, які обґрунтовують обрання запобіжного заходу та подальше тримання його підзахисного під вартою, не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді та обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу.

Дані про особу ОСОБА_9 , на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі, не спростовує правильності висновків слідчого судді з урахуванням вищевказаних обставин.

Доводи сторони захисту про непомірний для ОСОБА_9 розмір застави, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до положень п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 чи 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, приймаючи рішення про визначення розміру застави, слідчий суддя у повній мірі врахував усі обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, його майновий стан, та дійшов правильного висновку, що саме такий розмір застави буде цілком достатній для забезпечення виконання ОСОБА_9 обов`язків, передбачених КПК України.

Крім того, розмір застави, згідно з вимогами ч.4 ст.182 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися.

Отже, при продовженні підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя, у відповідності до ч.3 ст.183 КПК України, з урахуванням ч.5 ст.182 КПК України, правильно визначив розмір застави, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі слідчим суддею рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 407, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2025 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4