ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2814/25 Справа № 205/7582/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 28 липня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, засудженого:

- 06 січня 2005 року Апеляційним судом Дніпропетровської області ст.ст. 93 п.п. а,з,и,і, 215-3 ч. 3 КК України (в ред. 1960 року) ст. 187 ч. 3, 186 ч. 3, 14 ч. 1, 187 ч. 4, 257, 263 ч. 1, 70 ч. 1, 70 ч. 4, 71 ч. 1, 74 ч. 2 (в ред. 2001 року) КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

засудженого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 28 липня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.

Крім того суд зазначив, що клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі строком на 25 років, з моменту взяття під варту, задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

В апеляційній скарзі:

- засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою його клопотання задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтовування апеляційної скарги вказує, що зазначені судом негативні характеристики прямо вказують на його боротьбу з адміністрацією установ щодо нелюдських умов утримання. Однак при цьому, його скарги на ці дії були предметом розгляду Європейського суду, та по ним є позитивні рішення.

Також вказує, що вирішальне значення для вирішення питання щодо заміни покарання більш м`яким, має виключно останній рік відбування покарання, коли перевіряється особистість засудженого. Однак судом зроблена оцінка усього періоду відбування покарання, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Заслухавши засудженого ОСОБА_5 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень п. 2, 17 постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

За приписами ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно вимог ч. 2 ст. 67 КВК України, засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

За змістом цієї статті, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений фактично відбув відповідний строк покарання та став на шлях виправлення, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Сумлінне ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільно-корисній праці, систематичним виконанням трудових обов`язків, відсутністю трудових порушень за весь час відбування покарання.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для застосування до особи більш мякого покарання є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Застосування більш мякого покарання застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

При цьому, ч. 12, 13 ст. 154 КВК України визначено обставини, які враховуються під час вирішення питання про заміну більш м`яким (позбавлення волі на строк від 15 до 20 років) покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зазначені норми зобов`язують приймати таке рішення з урахуванням висновку адміністрації установи щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, складання якого здійснюється за участю уповноваженого органу з питань пробації. Метою подання такого висновку є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Окрім цього особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Так, з характеристики на засудженого ОСОБА_5 слідує, що засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 31 жовтня 2003 року.

Під час утримання з 31 жовтня 2003 року у Дніпропетровському СІЗО, характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, з 23 листопада 2003 року під час утримання в Сімферопольському СІЗО, характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, з 11 грудня 2003 року, під час утримання у Дніпропетровському СІЗО, характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, під час перебування з 07 січня 2004 року у Київському СІЗО - характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

Під час утримання з 15 січня 2004 року у Дніпропетровському СІЗО характеризувався негативно, за порушення режиму утримання 19 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі 4 рази поміщався в карцер, заохочень не мав.

Під час перебування з 07 червня 2005 року у Київському СІЗО характеризувався негативно, за порушення установленого порядку відбування покарання 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, у вигляді поміщення в карцер, заохочень не мав.

Під час перебування з 02 лютого 2007 року в Сімферопольському СІЗО характеризувався посередньо, режим утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 09 травня 2007 року під час відбування покарання в Ладижинській виправній колонії № 39, характеризувався негативно, за порушення режиму відбування покарання 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав.

Перебуваючи з 10 липня 2010 року в міжобласній лікарні при Стрижавській виправній колонії № 81, характеризувався посередньо, режим відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень та заохочень не мав.

З 04 серпня 2010 року відбував покарання в Ладижинській виправній колонії № 39, де характеризувався негативно, за порушення режиму відбування покарання 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав.

З 15 листопада 2011 року, перебуваючи в міжобласній лікарні при Стрижавській виправній колонії № 81, з 14 січня 2012 року, відбуваючи покарання в Ладижинській виправній колонії № 39, з 14 квіня 2014 року у Київському СІЗО, з 26 квітня 2014 року в Ладижинській виправній колонії № 39, з 11 травня 2014 року в міжобласній лікарні при Стрижавській виправній колонії № 81, з 18 червня 2014 року в Ладижинській виправній колонії № 39, характеризувався посередньо, режим відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Стягнень та заохочень не мав.

Під час перебування з 29 січня 2015 року у Київському СІЗО характеризувався негативно, порушення установленого порядку відбування покарання 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав.

З 06 липня 2015 року, відбуваючи покарання в Ладижинській виправній колонії № 39, з 28 серпня 2015 року у Київському СІЗО, характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 28 листопада 2015 року, відбуваючи покарання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань № 11», характеризувався негативно, за порушення режиму утримання 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі 1 раз поміщався в карцер, заохочень не мав.

З 10 травня 2016 року, відбуваючи покарання в Державній установі «Дніпровська виправна колонія № 89», характеризувався негативно, за порушення режиму утримання 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав.

Під час перебування з 08 жовтня 2018 року на лікуванні в багатопрофільній міжобласній лікарні при Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4», з 05 листопада 2018 року, відбуваючи покарання в Державній установі «Дніпровська виправна колонія № 89», з 12 листопада 2018 року, перебуваючи на лікуванні в багатопрофільній міжобласній карні при Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4», характеризувався посередньо, вимоги режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 03 грудня 2018 року, відбуваючи покарання в Державній установі «Дніпровська виправна колонія № 89», характеризувався негативно, за порушення режиму утримання 2 (два) рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав.

З 19 червня 2019 року відбуваючи, покарання в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4», характеризувався посередньо, вимоги режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 24 липня 2019 року, відбуваючи покарання в Державній установі «Криворізька установа виконання покарань № 3», характеризувався негативно, за порушення режиму утримання 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав.

Під час перебування з 25 січня 2020 року в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4», характеризувався посередньо, вимоги режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

У Державну установу «Дніпровська виправна колонія № 89» прибув 14 травня 2024 року для відбуття покарання в приміщенні камерного типу сектору максимального рівня безпеки.

На виробництві колонії не працевлаштований по незалежним від нього причинам, в бесідах бажання працювати не висловлює.

За час відбування покарання характеризується посередньо, вимоги установленого порядку відбування покарання не порушує, стягнень та заохочень не має.

Схильний до насильства, мотивація до змін негативна( позитивні плани на майбутнє відсутні або нечіткі, незацікавлений в досягненні змін), конфліктний , схильний до створення конфліктних ситуацій, використовує неконструктивні стратегії поведінки в конфлікті.

У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний. У зв`язку з можливими конфліктними ситуаціями з іншими засудженими, на підставі письмової заяви засудженого комісією установи було прийнято рішення тримати його в одиночній камері.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого ОСОБА_5 .

Так, за весь період відбування покарання, засуджений ОСОБА_5 мав 37 стягнень, які хоч і є погашеними, однак характеризують його поведінку протягом всього періоду відбування покарання.

Крім того, відсутність у засудженого ОСОБА_5 заохочень за весь період відбування покарання, початок якого рахується з 14 жовтня 2003 року, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Також судом враховується те, що адміністративною комісією Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» засудженому ОСОБА_5 відмовлялося у застосуванні ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на виконання вимог Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні «Петухов проти України № 2» від 12 березня 2019 року, 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

На час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, ОСОБА_5 набув формальне право на застосування до нього ст. 82 КК України, проте такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття покарання строком від 15 років.

Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, у зв`язку з чим посилання в апеляційній скарзі на те, що судом проведено оцінку всього періоду відбування покарання засудженим, а не останнього року відбування покарання, - колегія суддів вважає безпідставним.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які вказували б на виправлення засудженого. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання, оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що засуджений ОСОБА_5 протягом фактичного строку відбування покарання став на шлях виправлення, у зв`язку з чим у задоволенні апеляційної скарги засудженого слід відмовити.

Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 ., - залишити без задоволення.

Ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 28 липня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4