Номер провадження: 11-кп/813/2318/25
Справа № 946/4956/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.07.2025 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції:

Обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим.

Кримінальне провадження № 946/4956/25 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Також даним вироком вирішено питання заходів забезпечення.

Відповідно до ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 19.12.2024 року о 12:44 години в м. Ізмаїл Одеської області водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21104» реєстраційний номер НОМЕР_1 і рухаючись по вул. Болградське шосе з боку вул. Судноремонтників в напрямку виїзду з м. Ізмаїл до с. Броска Ізмаїльського району та в порушення вимог Правил дорожнього руху, а саме: п.1.5, згідно з яким дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п.2.3 (б), згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п.8.4 (б), згідно з яким дорожні знаки поділяються на групи: знаки пріоритету, встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги, п.16.11, згідно з яким на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перетину проїжджих частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, водій ОСОБА_8 , при виїзді на перехрестя з автодорогою М-15 «Одеса-Рені», яка по відношенню до вул. Болградське шосе є головною дорогою та перед яким встановлено дорожній знак групи знаків пріоритету 2.1 «Дати дорогу», передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розраховував на їх відвернення, не був уважним та не надав перевагу у русі автомобілю марки «ВАЗ» моделі «21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , який наближався до вказаного перехрестя по автодорозі М-15 «Одеса-Рені» в зустрічному напрямку та на перехресті здійснював маневр лівого повороту по ходу свого руху по напрямку головної дороги, в результаті чого на перехресті скоїв з ним зіткнення.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21104» реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки у вигляді закритих переломів 5,6,7 ребер по середньо-пахвовій лінії без зміщення уламків, які не викликали небезпечні для життя явища та відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, строком понад 3 тижні (більше ніж 21 день).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу суду, прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оскаржуючи фактичних обстави справи, вважає ухвалу місцевого суду відносно ОСОБА_8 такою, що підлягає зміні в частині вирішення питання процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та вимог кримінального процесуального Закону.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд, в порушення вимог ст. ст. 124, 118 та ст. 126 КПК України, постановляючи ухвалу про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриваючи провадження, не вирішив питання щодо процесуальних витрат, не маючи жодних підстав для звільнення обвинуваченого від компенсації витрат, пов`язаних із розслідуванням вчиненого правопорушення, не стягнув з обвинуваченого на користь держави грошову суму витрат на залучення експертів, яка дорівнює 25468,8 грн.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_10 не з`явились з підстав неможливості здійснення відеозв`язку із Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області.

Водночас, оскільки в апеляційній скарзі прокурора питання про погіршення становища обвинуваченого не порушується, та з урахуванням стоків здійснення кримінального провадження апеляційним судом, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги прокурора за відсутності обвинуваченого.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Мотиви апеляційного суду

Так, приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч.1 ст.122 КПК України, витрати пов`язані із залученням, в тому числі і експерта, несе сторона кримінального провадження, яка його залучила, крім випадків, встановлених Цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Отже, аналіз вище наведеної норми закону вказує, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, про речові докази, про розподіл процесуальних витрат тощо

Вказана позиція викладена, у постанові Великої Палати Верховного суду від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17).

Відповідно до позиції, викладеної у постанові ВСУ від 29.09.2021 у справі № 342/1560/20, у разі згоди особи на завершення кримінального провадження у спрощеній формі, без використання права-на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Згідно з матеріалами кримінального провадження стороною обвинувачення до суду подані документи, які підтверджують процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні. Про наявність процесуальних витрат та їх розмір зазначено в обвинувальному акті.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, витрати на залучення експертів у даному провадженні пов`язані з проведенням:

-двох судових інженерно-транспортних експертиз за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», в сумі по 4775,40 грн. кожна (загальна сума 9550,8 грн);

-судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасолочні дослідження», в сумі 15918 грн.

Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК України.

При цьому, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання про їх стягнення у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

Як було зазначено вище, обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв`язку з його примиренням з потерпілим, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Зазначені правозастосовні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 342/1560/20, від 01.02.2024 у справі № 930/497/23, від 10.04.2024 у справі № 577/5002/20.

Отже, закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав і застосування до обвинуваченого більш м`якої форми кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє особу, стосовно якої кримінальне провадження закрито, від сплати процесуальних витрат пов`язаних із залученням експертів, а тому не вирішення судом цього питання є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Проте, суд, в порушення вимог ст. ст. 118, 124 та ст. 126 КПК України, постановляючи ухвалу про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриваючи провадження, не вирішив питання щодо процесуальних витрат, не маючи жодних підстав для звільнення обвинуваченого від компенсації витрат, пов`язаних із розслідуванням вчиненого правопорушення, не стягнув з обвинуваченого на користь держави грошову суму витрат на залучення експертів, яка дорівнює 25468,8 грн.

Також, мотивуючи своє рішення про відсутність підстав для стягнення з обвинуваченого витрат на залучення експертів, в резолютивній частині ухвали суд виклав неправильне тлумачення кримінального процесуального закону, а саме ч. 2 ст. 124 КПК України, яке суперечить його точному змісту, викладеного законодавцем.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, суд першої інстанції під час ухвалення рішення, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню, та не застосував закон, який підлягає застосуванню, чим допустив порушення, які є істотними та такими, що перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Указані порушення не погіршують становища обвинуваченого, зважаючи на що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду 1-ої інстанції зміні, з підстав, викладених вище.

Керуючись 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.07.2025 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України змінити.

Викласти 5 абзац резолютивної частини ухвали в наступній редакції: «Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення двох судових інженерно-транспортних експертиз за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», витрати на залучення експерта яких складають по 4775,40 грн. кожна, судової інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», витрати на залучення експерта якої складають 15918 грн., а всього в загальній грошовій сумі 25468, 80 грн, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на корить держави».

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4