Провадження по справі № 1-кс/752/127/26
У Х В А Л А

іменем України

"12" січня 2026 р. Голосіївський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність керівника головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 , що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

05.12.2025 до Голосіївського районного суду м. Києві надійшли матеріали за скаргою ОСОБА_3 після визначення 12.11.2025 ухвалою колегії суддів підсудності скарги. 17.12.2025 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_5 задоволено заяву про самовідвід слідчого судді ОСОБА_6 . На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу 22.12.2025 слідчим суддею визначено суддю ОСОБА_1 .

Так, 29.09.2021 ОСОБА_3 подав до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва скаргу на бездіяльність керівника головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України (далі за текстом ГПД НАБУ) ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою. В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_3 вказав, що 24.09.2024 подав на ім`я ОСОБА_4 заяву про вчинення кримінального правопорушення суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_7 , між тим у встановлений ст.214 КПК України строк, відомості за його заявою до ЄРДР внесені не були, досудове розслідування не розпочато. Просить зобов`язати керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 внести до ЄРДР відомості за його заявою щодо вчинення суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 366, ч.1 ст. 396, ст. 356, ч.1 ст. 111, ст. 170, ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 27 КК України та надати йому витяг з ЄРДР.

ОСОБА_3 в судове засідання для розгляду скарги не з`явився. Про місце і час судових засідань, які призначалися на 23.12.2025, 29.12.2025, 30.12.2025 та 14.01.2026, повідомлявся за адресою, яка зазначена у скарзі, а також на електронну адресу.

За змістом скарги просив провести її розгляд після визначення підсудності скарги слідчим суддею без його участі.

Особа, бездіяльність якої оскаржується, у судове засідання не з`явилася. Про розгляд скарги була повідомлена належним чином. Представник НАБУ - ОСОБА_8 подав письмові пояснення, в яких проти задоволення скарги заперечив. Пояснив, що заява ОСОБА_3 була отримана НАБУ (24.09.2021 вх. № В-12434). На наслідками її розгляду було встановлено, що заява не містить об`єктивних даних та/або конкретних фактів, які б могли свідчили про вчинення суддею ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, зокрема й тих, які підслідні детективам НАБУ. Про такі висновки заявника ОСОБА_3 було повідомлено шляхом направлення на його ім`я відповіді (вих № 111-225/29926 від 28.09.2021). Також заявнику було роз`яснено, що порушення суддею норм матеріального або процесуального права, не може кваліфікуватись як кримінальне правопорушення. Крім того, зазначено, що його заяву листом від 28.09.2021 скеровано для розгляду до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві.

Вказані обставини на думку уповноваженої особи НАБУ свідчать про те, що підстави для задоволення скарги відсутні, тому просить у задоволені вимог скарги відмовити. Розгляд скарги просив провести без участі представника НАБУ.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутність особи, бездіяльність якої оскаржується, оскільки це не є перешкодою для розгляду скарги, а також у відсутність особи, яка подала скаргу, оскільки на судові виклики ОСОБА_3 не з`явився, а також за наявності клопотання про розгляду скарги без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання не здійснювалося.

Ознайомившись зі змістом скарги й запереченнями на неї, доданими до них матеріалами, слідчий суддя дійшов до наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Так, згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Слідчий, прокурор або інша службова особа уповноважена на прийняття й реєстрацію заяви чи повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти й зареєструвати таку заяву або повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви або повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч. 4 ст. 214 КПК).

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Положення ч.1 ст.11 КК України вказують, що кримінальним правопорушенням є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Тобто для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні відомі йому обставини об`єктивної сторони правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини повинні бути достатніми для попередньої кваліфікації такого діяння саме як кримінального правопорушення за певною статтею КК. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Так, за наслідками розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що 24.09.2021 ОСОБА_3 подав до НАБУ заяву про вчинення суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 366, ч.1 ст. 396, ст. 356, ч.1 ст. 111, ст. 170, ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 27 КК України.

Зі змісту заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 24.09.2021 вбачається, він не погоджується із ухваленим 19.04.2021 суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_7 рішенням, прийнятим у справі № 760/8193/21 за наслідками розгляду його скарги на бездіяльність керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою щодо вчинення кримінальних правопорушень секретарем та помічником судді Шевченківського районного суду м. Києва. ОСОБА_3 вважає дане рішення судді безграмотним, злочинним, ухваленим з порушенням норм процесуального і матеріального права. На його думку такі протиправні дії судді підпадають під ознаки злочинів, передбачених ч.2 ст. 366, ч.1 ст. 396, ст. 356, ч.1 ст. 111, ст. 170, ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 27 КК України.

Також у скарзі посилається на те, що суддя ОСОБА_7 ухвалив незаконне рішення, яким застосував запобіжний захід щодо ОСОБА_9 .

Заява ОСОБА_3 зареєстрована, але відомості до ЄРДР уповноваженою особою НАБУ не внесені. 28.09.2021 за підписом в.о. керівника Управління НАБУ ОСОБА_10 заявнику ОСОБА_11 надана відповідь відповідно до якої у внесенні відомостей до ЄРДР відмовлено, оскільки заява не містить об`єктивних даних та/або конкретних фактів, які б свідчили про вчинення суддею ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, підслідність яких віднесена до НАБУ. Крім того, заяву листом від 28.09.2021 скеровано для розгляду до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві.

Слідчий суддя погоджується з викладеними в.о. керівника Управління НАБУ ОСОБА_10 обґрунтуваннями та мотивами, відповідно до яких викладені ОСОБА_11 обставини не можуть свідчити про вчинення суддею ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 366, ч.1 ст. 396, ст. 356, ч.1 ст. 111, ст. 170, ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 27 КК України.

Фактично заява ОСОБА_3 за своїм змістом та суттю є висловленням незгоди із процесуальними рішеннями судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_7 у конкретній судовій справі, та діями вказаного судді, вчиненими при здійсненні правосуддя, та не є повідомленням про злочин, оскільки містить інформацію, пов`язану зі здійсненням суддею судочинства, і не містить об`єктивних даних про вчинення вказаним суддею кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (вказана норма закону визнана конституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2011 від 12 липня 2011 року).

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права як результат суддівської помилки не може кваліфікуватись як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до відповідальності. Адже відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Отже оцінка судових рішень, прийнятих суддею, може бути надана виключно у межах встановленого законодавством процесуального контролю.

За наведених вище підстав, незгода із прийнятими суддею процесуальними рішеннями в конкретній судовій справі шляхом подання заяви про злочин, може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.

Враховуючи зазначене, бездіяльність з боку службових осіб Національного антикорупційного бюро України відсутня.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість вимог скарги та відсутності підстави для її задоволення.

Керуючись ст.214, 303-306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні скарги на бездіяльність керівника головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 , яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1