ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/677/25 Справа № 696/1175/24 Категорія: ст. 336 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000755 від 05.09.2024 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 липня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ревівка Кам`янського району Черкаської області, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючий, офіційно неодружений, маючий на утриманні доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовозобов`язаний, несудимий,

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з дня його затримання на виконання вироку, що набрав законної сили.

У порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

У с т а н о в и л а :

За цим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період, за таких обставин.

ОСОБА_8 , перебуваючи на військовому обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час оголошеної на території України загальної мобілізації на військову службу у Збройні Сили України відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 2105-ІХ від 03.03.2022, яка неодноразово продовжена відповідними законами, у тому числі Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» № 3685-ІХ від 20.06.2024, пройшов військово-лікарську комісію та, відповідно до картки № 95/1118 обстеження та медичного огляду від 20.06.2024 і довідки військо-лікарської комісії № 1118 від 20.06.2024, визнаний, згідно графи ІІ розкладу хвороб на підставі ст. 43-б, 83-в, 23-в, 17-в наказу Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Після виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , 21.06.2024 від уповноваженого представника відділу ОСОБА_8 отримав повістку на призов на військову службу за мобілізацією на 15 год 30 хв 27.06.2024 і був ознайомлений зі змістом ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У подальшому ОСОБА_8 , без поважних на це причин, 27.06.2024 о 15 год 30 хв не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим вчинив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Тож ОСОБА_8 , з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 27.06.2024, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 2105-ІХ від 03.03.2022, яка неодноразово продовжена відповідними законами, у тому числі Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» № 3685-ІХ від 08.05.2024, будучи військовозобов`язаним і придатним до військової служби у військовий час, не маючи права на відстрочку, з метою ухилення від призову на військову службу у Збройні Сили України по мобілізації, без поважних на це причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим вчинив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період. ???

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не заперечуючи доведеності вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і правильності кваліфікації дій обвинуваченого, порушує питання про зміну вироку Кам`янського районного суду Черкаської області від 23.07.2025 в частині призначеного ОСОБА_8 покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки із звільненням від його відбування з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Захисник, посилаючись на положення ст. 50, 65 КК України та практику Європейського суду з прав людини, зазначає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання за ст. 336 КК України судом не в повній мірі враховані дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують його покарання.

Вказує, що ОСОБА_8 вчинив нетяжкий злочин та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення шляхом дисциплінованої участі в слідчих діях, судових засіданнях, що є пом`якшуючою його покарання обставиною, відображає усвідомлення незаконності вчиненого та засвідчує відсутність наміру уникнути покарання.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, на спеціалізованих обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має неповнолітню доньку, яка потребує підтримки, уваги та участі батька в її житті, що, на думку захисника, вказує на можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився обвинувачений ОСОБА_8 , який не повідомив про поважні причини свого неприбуття, що, з огляду на приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Ураховується, що в судовому засіданні присутня захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , яка не заперечувала проти проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, думки захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити в повному обсязі з наведених в ній доводів, прокурора про законність, обгрунтованість рішення суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника до задоволення не належить.

Частинами 1 та 2 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального, кримінального процесуального закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в повному обсязі, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюється.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період, колегія суддів визнає правильною та такою, що узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону щодо меж судового розгляду, передбачених ст. 337 КПК України.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів виходить з вимог ст. 65 КК України про те, що воно призначається враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, яке, згідно ч. 2 ст. 50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Як убачається з вироку, обгрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_8 , місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на спеціалізованих обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має неповнолітню дитину, офіційно непрацевлаштований, а також інші обставини кримінального провадження в їх сукупності. При цьому суд не встановив обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_8 .

На переконання суду апеляційної інстанції, за наведених вище обставин, призначене ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах передбачених санкцією ст. 336 КК України є справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого, попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Зважаючи на невстановлення в кримінальному провадженні двох і більше пом`якшуючих покарання ОСОБА_8 обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з відсутністю правових підстави для застосування щодо нього положень ст. 69 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для врахування в якості обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки її наявності не вбачається з матеріалів кримінального провадження, а доводи сторони захисту про протилежне, визнає необгрунтованими, з огляду на таке.

Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України вбачається, що активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття (розповідає про час, місце вчинення злочину, називає співучасників, передає речові докази, предмети, здобуті злочинним шляхом, тощо).

Як вбачається з обвинувального акта, обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 - активне сприяння розкриттю злочину не була визнана такою органом досудового розслідування. При цьому з доводів захисника не встановлено даних, які б вказували про те, що обвинувачений своїми діями надавав допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні обставин, що мають істотне значення для розкриття вчиненого ним злочину. Колегія суддів зауважує, що добросовісна поведінка винуватого під час досудового слідства та судового розгляду під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, яка вже встановлена компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю злочину.

Характеризуючі особу ОСОБА_9 дані на які в апеляційній скарзі посилається захисник, були достатньо враховані судом при призначенні покарання, на що міститься відповідне посилання в оскаржуваному судовому рішенні.

Долучена до апеляційної скарги характеристика на ОСОБА_8 за місцем проживання № 367 від 21.08.2025 є аналогічною за змістом наявної в матеріалах кримінального провадження довідки-характеристики на останнього № 190 від 27.09.2024, яка була предметом оцінки судом першої інстанції і врахована при призначенні покарання.

Той факт, що в характеристиці Михайлівської сільської ради, датованої 21.08.2025 і долученої до апеляційної скарги, зазначено про те, що ОСОБА_8 зарекомендував себе з позитивної сторони, не впливає на призначене останньому покарання, яке за видом та розміром є мінімальним покаранням, передбаченим ст. 336 КК України.

Щодо неможливості звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного йому місцевим судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, колегія суддів зауважує про таке.

Приписами ст. 75 КК України регламентовано звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє зробити висновок, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Водночас, з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.

Враховується, що незважаючи на те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке належить до нетяжкого злочину, воно характеризується підвищеною суспільною небезпечністю, оскільки відмова від захисту Батьківщини може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, та, в умовах воєнного стану, є неприпустимою.

Колегія суддів приймає до уваги, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як того вимагають положення ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України.

На думку колегії суддів, установлені у цьому кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, на чому наполягає сторона захисту, адже у такому разі буде досягнута мета злочину, якої прагне досягнути особа, що ухиляється від призову.

З огляду на наведене, призначене ОСОБА_8 в межах санкції ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, його особі та конкретним обставинам кримінального провадження, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстави вважати, що таке покарання є явно несправедливим через його суворість, відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Довженко проти України», не є релевантним у цьому кримінальному провадженні.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 23.07.2025 щодо ОСОБА_8 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційній скарзі обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців у порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді