У Х В А Л А

30 грудня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

представника скаржника - ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції,

розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 8 липня 2025 року у кримінальному провадженні №0000487 від 11 лютого 2025 року.

Скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова слідчого незаконна і підлягає скасуванню. Вважає, що відмова у визнанні його потерпілим слідчим належним чином не мотивована. Оскаржувана постанова не містить даних про досліджені слідчим докази, не враховані зазначені скаржником доводи, не проведено його допит. Висновки слідчого суперечать обставинам кримінального провадження.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав, надав аналогічні пояснення.

Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений, подав заперечення на скаргу, а тому в порядку ч. 3 ст. 306 КПК України суд розглядає дану скаргу без його участі.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, приходжу до наступного висновку.

Частина 1 ст. 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Як вбачається з матеріалів скарги Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000487 від 11 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Постановою старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 8 липня 2025 року у кримінальному провадженні №0000487 від 11 лютого 2025 року ОСОБА_4 відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, у визнанні потерпілим відмовлено з тих підстав, що на даний час в межах вказаного кримінального провадження не встановлено обставин, які б свідчили, що ОСОБА_4 завдано моральну, фізичну або майнову шкоду.

Так відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному проваджені може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

У відповідності до положень ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Ч. 5 ст. 40 КПК України передбачено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

У статті 2 Кодексу визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином, саме слідчий здійснюючи свою процесуальну діяльність в межах даного кримінального провадження, не обмежений у праві на збирання доказів, встановлювати фактичні данні, а тому приймаючи процесуальне рішення в межах кримінального провадження, слідчий зобов`язаний його оформити з врахуванням приписів ст. 110 КПК України.

Згідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема процесуальне рішення у виді постанови повинно мати мотивувальну частину, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають можливість визнання особи потерпілою, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

В постанові про відмову у визнанні потерпілим слідчим зазначено, що на даний час не встановлено обставин, які б свідчили, що ОСОБА_4 завдано моральну, фізичну або майнову шкоду.

Проте, всупереч положенням ст. 110 КПК України вказана постанова не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у задоволенні клопотання про залучення скаржника в якості потерпілого у кримінальному провадженні.

Слідча суддя вважає постанову слідчого від 8 липня 2025 року про відмову у визнанні потерпілим передчасною та належним чином не вмотивованою, оскільки постанова не містить конкретних фактичних обставин із посиланням на докази, які дають підставу дійти висновку, що заявнику не завдано кримінальним правопорушенням фізичної, майнової чи моральної шкоди.

За таких обставин постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим підлягає скасуванню, а скарга підлягає до задоволення.

Разом з тим, положеннями ч. 5 ст. 40 КПК України передбачено, що слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку, осіб, що не мають на те законних підстав забороняється.

Згідно з положеннями глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.

Тому, враховуючи наведене та самостійність слідчого у своїй процесуальній діяльності, вимога скаржника про зобов`язання слідчого залучити скаржника в якості потерпілого у кримінальному провадженні, вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки не підлягає до задоволення.

Крім того, слід зазначити, що в силу положень ст. 55 КПК України заявник є потерпілим з моменту подання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим процесуальні права ОСОБА_4 як потерпілого у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються.

Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

п о с т а н о в и в :

скарги задоволити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 8 липня 2025 року у кримінальному провадженні №0000487 від 11 лютого 2025 року про відмову в визнанні ОСОБА_4 потерпілим.

В решті в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_6