ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/744/26
провадження № 1-кс/753/185/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2026 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , подане у кримінальному провадженні, внесеного 12 січня 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Черкаської області, освіта середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за аресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 307 КК України

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2026 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшло вказане вище клопотання.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 14 січня 2026 року матеріали клопотання передано судді ОСОБА_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що слідчим відділом Дарницького УП ГУНП у місті Києві розслідується кримінальне провадження № 0000101, відомості про яке внесені 12 січня 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , визначивши збут наркотичних засобів та психотропних речовин, як головне джерело для здобуття коштів і матеріальних благ для свого існування, з корисливих мотивів, всупереч врегульованих законом суспільних відносин щодо порядку обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, не пізніше початку січня 2026 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), за допомогою мобільного додатку «Telegram», встановленого на належному йому мобільному телефоні, домовився з невстановленою досудовим розслідуванням особою, щодо незаконного придбання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, з метою подальшого збуту наркозалежним споживачам, шляхом здійснення схованок (так званих «закладок») у публічно доступних місцях.

Так, 10 січня 2026 року, у невстановлений час, місці та спосіб, ОСОБА_5 , отримав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, яку переніс за місцем свого проживання, а саме за адресою: м. Київ, пров. Бортницький, 7, тим самим умисно, незаконно придбав та розпочав зберігати особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, з метою подальшого збуту.

Надалі, 12 січня 2026 року, приблизно о 12 год. 00 хв. ОСОБА_5 , зберігаючи при собі невстановлену кількість згортків з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, покинув місце свого проживання, з метою здійснення схованок (так званих «закладок») у публічно доступних місцях.

Так, 12 січня 2026 року приблизно о 13 год. 29 хв. за адресою: м. Київ, вул. Ялинкова, 23, працівниками поліції, був затриманий ОСОБА_5 у якого, в подальшому, в ході особистого обшуку було вилучено 24 згортки в яких наявні полімерні пакети з кристалічною речовиною, в одному з яких виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,664 г., яку ОСОБА_5 умисно, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.1995, «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою КМУ № 589 від 03.06.2009, придбав та зберігав, з метою подальшого збуту.

PVP (1-феніл-2-піролдин-1-іл-пентан-1-он), згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», «Список №2 Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» в «Таблиці І», є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечної психотропної речовини, з метою подальшого збуту, тобто у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 307 КК України.

Слідчий посилається на те, що підставою звернення з клопотанням про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 184 КПК України, є встановлення під час досудового розслідування наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_5 переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У зв`язку з чим, у своєму клопотанні слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та доводи, що його обґрунтовують, просив суд клопотання задовольнити, посилаючись на доводи вказані у ньому, враховуючи наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України.

В обґрунтування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, для запобігання яких до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, прокурор посилається на те, що ризиком того, що ОСОБА_5 може переховуватись від органу досудового слідства та/або суду є те, що він, усвідомлюючи те, що вчинений ним злочин є тяжким, розуміє міру покарання та можливість призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, може навмисно ухилятись від явки до органу досудового слідства та суду, тобто переховуватись з метою уникнення кримінальної відповідальності. Окрім того, прокурор зазначив, що підозрюваний не має іншого джерела доходу, ніде не працює, а тому може продовжувати вчиняти аналогічні злочини, а також впливати на свідків у кримінальному провадженні, або ж іншими способами перешкоджати слідству. Разом з тим, прокурор зазначив щодо можливості внесення застави к розмірі 1000 розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян, що складає 3 328 000,00 грн. Такий розмірі застави визначений, оскільки вартість вилучених у підозрюваного наркотичних речовин складає 3 000 000,00 грн.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вказав, що ризики зазначені прокурором є необґрунтованими, підозрюваний вину визнає, співпрацює з органом досудового розслідування. Зазначив, що розмір застави, про яку говорить прокурор є завеликим та необґрунтованим, оскільки вартість вилучених у підозрюваного речовин точно не вартує таких коштів, про які зазначає прокурор. Окрім того просив суд застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його постійного проживання, або визначити заставу в межах, визначених нормами КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав доводи захисту та просив застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, вказав, що готовий співпрацювати зі слідством. Наголосив на тому, що «товар» (наркотичні речовини, що були у нього наявні) точно не може коштувати 3 000 000,00 грн, оскільки завдаток, який він дав за них складав 2000,00 грн. Наголосив, що має проблеми із здоров`ям, проживає разом із дружиною та хоче перебувати вдома разом із нею.

Вислухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши надані до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом Дарницького УП ГУНП у місті Києві розслідується кримінальне провадження № 0000101, відомості про яке внесені 12 січня 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України КК України.

12 січня 2026 року в рамках зазначеного кримінального провадження ОСОБА_5 було затримано в порядку, передбаченому статтею 208 КПК України.

13 січня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 307 КК України.

В якості підтвердження обґрунтованості підозри органом досудового розслідування до матеріалів клопотання надано наступні докази: - рапорт про виявлення кримінального правопорушення; протокол затримання та особистого обшуку ОСОБА_5 , в ході якого, серед іншого, виявлено 24 згортки в яких наявні полімерні пакети з кристалічною речовиною, схожою на психотропну; протокол обшуку, проведеного за місцем проживання ОСОБА_5 , в ході якого виявлено велику кількість речовин, схожих на наркотичні/психотропні; протокол допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які були присутні під час проведення слідчих дій у якості понятих; протокол допиту свідка ОСОБА_9 - співмешканки ОСОБА_5 , яка повідомила про походження наявних у помешканні речовин та мети їх зберігання; протокол огляду мобільного телефону, вилученого у ОСОБА_5 в ході якого виявлено інформацію, що свідчить про причетність останнього до збуту заборонених речовин; висновок експертизи матеріалів, речовин та виробів, яка свідчить про наявність у вилучені речовині особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP; інші матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Так, у пункті 32 справи «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, Series А, № 182) від 30 серпня 1990 року зазначено, що обґрунтована підозра це коли існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На думку суду, обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення статті 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши у судовому засіданні надані органом досудового розслідування докази, суд дійшов висновку про те, що вони є такими, що обґрунтовують підозру ОСОБА_5 в інкримінованому злочині, так як надані слідчим докази свідчать про те, що ОСОБА_5 міг вчинити інкриміновані дії при зазначених у клопотанні обставинах.

Отже, суд вважає, що має місце наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого частиною другою статті 307 КК України. При цьому, злочин, передбачений частиною другою статті 307 КК України відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років.

Слід враховувати, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог частини першої статті 368 КПК України, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

При цьому правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

З огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, слідчий суддя лише на підставі розумної та об`єктивної оцінки отриманих доказів визначає чи виправдовують вони в своїй сукупності факт проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із частиною другою статті 177 КПК України окрім обґрунтованої підозри підставою застосування запобіжного заходу є також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як вбачається з клопотання, відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, які обґрунтовують наявність підстав для застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати досудовому розслідуванню.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Водночас, виключно тяжкість вчиненого особою кримінального правопорушення, не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що прокурором у судовому засіданні не доведено ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 може впливати на свідків у кримінальному провадженні та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи зазначене обгрунтування та осіб свідків.

Поряд з цим, слідчий суддя вважає обґрунтованими ризики переховування від органів досудового розслідування чи суду, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що останній усвідомлює тяжкість покарання за вчинення злочину, а саме - до 10 років позбавлення волі, офіційно непрацевлаштований, немає джерела доходу, та зазначив у судовому засіданні, що вчинив це кримінальне правопорушення з метою отримання грошей.

Слідчий суддя враховує, що на даний час до обставин, які підвищують ступінь встановлених ризиків, належить військова агресія Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях.

Слідчий суддя враховує той факт, що діючий на території України режим обмеження виїзду за кордон військовозобов`язаних чоловіків жодним чином не свідчить про відсутність вказаного ризику, оскільки стосується обмеження виїзду за кордон у законний спосіб та не виключає можливості здійснення спроб перетнути кордон незаконно, з огляду на те, що наразі частина державного кордону України не контролюється, а тому такий спосіб не може виключатися, як неможливий.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно підозрюваного, суд враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (див. в т.ч. п.80 рішення по справі «Харченко проти України» (заява № 40107/02) та п. 60 рішення «Єлоєв проти України» (заява №17283/02), якими встановлено, що застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою виключно на підставі наявності підозри є прямим порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

Так статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного.

Слідчим суддею враховуються молодий вік підозрюваного, те, що він має постійне місце проживання у м. Києві, раніше не судимий.

Відповідно до положень частини четвертої статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні належним чином не доведено підстави необхідності обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про те, що прокурор у судовому засіданні не довів об`єктивними доказами, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Отже, з урахуванням вище викладеного, на переконання слідчого судді, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, його поведінку, зокрема під час затримання та розгляду цього клопотання, усвідомлення наслідків вчинення своїх дій, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде необхідний і достатній для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Встановлено, що підозрюваний фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до приписів частин першої, другої статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно із частиною шостою статті 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

З огляду на викладене, беручи до уваги наявність у підозрюваного фактичного місця проживання у м. Києві, враховуючи наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, можливу міру покарання, у випадку визнання його винним, з огляду на положення частини четвертої статті 194 КПК України, слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 необхідно відмовити та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту терміном на два місяці із покладенням на нього обов`язків, визначених частиною п`ятою статті 194 КПК України, які будуть пропорційними, помірними, та таким, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваного, тобто не суперечитимуть пункту 2 частині третьої статті 132 КПК України, та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.), оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу уникнути встановленим судом ризикам та забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Керуючись статтями 7, 110, 131, 132, 176-178, 181, 183, 186, 193-197, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання слідчого - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк два місяці, тобто до 13 березня 2026 року (включно) з забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , крім часу переміщення до найближчого укриття під час повітряної тривоги та необхідності отримання екстреної медичної допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора суду за кожною вимогою; цілодобово не залишати місце проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає - м. Київ, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Вказані обов`язки покладаються на ОСОБА_5 , 1999року народження строком до 13 березня 2026 року.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід; працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням запобіжного заходу у виді домашнього арешту підозрюваного покласти на органи Національної поліції за місцем його проживання.

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду проголошено 19 січня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_10