Справа № 372/3916/25
Провадження № 1-кп-355/25
В И Р О К

іменем України

24 грудня 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Обухові в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000970 від 09.05.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іллінці Снятинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді номера обслуги 1 відділення 3 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні солдат, раніше неодноразово судимого, востаннє 09.11.2022 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ст. 309 ч.1 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., на підставі ст.70 ч.4 КК України призначено остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та 850 грн. штрафу. Звільнений 12.09.2023 року умовно-достроково з невідбутим терміном покарання 9 місяців 1 день, 22.09.2025 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області засуджений за ч.5 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем в званні солдат військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, 06.05.2025 року приблизно

о 13 год. 30 хв. перебуваючи поблизу будинку №345 по вулиці Анатолія Солов`яненка, в селі Козин, Обухівського району, Київської області, маючи раптово виниклий умисел направлений на незаконне заволодіння автомобілем марки «Citroen» моделі «Berlingo», державний номерний знак

НОМЕР_2 , переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та діє він таємно, заздалегідь знаючи, що ключі

від вказаного автомобіля ОСОБА_5 залишив в замку запалення, сів за кермо автомобіля марки «Citroen» моделі «Berlingo», державний номерний знак

НОМЕР_2 , запустив за допомогою наявного ключа від замка запалення двигун зазначеного автомобіля, та поїхав на ньому у невідомому напрямку.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, ОСОБА_4 завдав майнової шкоди потерпілому ОСОБА_5 в розмірі 210 270, 14 гривень на суму вартості вказаного транспортного засобу.

В судовому засіданні ОСОБА_4 винним себе у вказаному кримінальному правопорушенні визнав повністю, дав показання, що відповідають обставинам вчинення вказаного кримінального правопорушення, зокрема показав, що він влітку 2025 року перебуваючи у відпустці приїхав працювати до смт. Козин Обухівського району Київської області. Біля будинку стояв автомобіль «Citroen» і він вирішив без дозволу власника автомобіля поїхати на ньому до дружини, оскільки напередодні вони посварилися. Вказаний автомобіль був повернутий власнику працівниками поліції, а тому він не має до нього майнових претензій. У вчиненому щиро кається та просив суд суворо його не карати та призначити мінімальне покарання.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при визначенні міри покарання поклався на розсуд суду. Претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України роз`яснивши обвинуваченому положення цієї статті, роз`яснивши, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, оскільки жодним учасником процесу не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального проступку та визначені обвинуваченням обставини.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доведена.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 , які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, його особу та відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пом`якшуючі обставини це встановлені судом різні відомості, що свідчать про менший ступінь небезпечності особи винного та вчиненого ним злочину й дають підстави для застосування до нього менш суворого покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання належать як зазначені, так і не зазначені в законі, але встановлені судом за конкретною справою об`єктивні та суб`єктивні чинники, що не є ознаками конкретного складу злочину і не впливають на його кваліфікацію, проте свідчать про занижений ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння і (або) особи винного і тим самим надають суду право для пом`якшення покарання.

Щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.01.2024 у справі №283/2169/19, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Тож, при встановленні обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд враховує, що у судовому засіданні останній свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій згідно з ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а відповідно до ст. 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому суд враховуючи вищезазначене, наявність обставин що пом`якшують покарання, та відсутність обставин що обтяжують покарання з врахуванням ст.ст. 50, 65 КК України, суд вважає можливим призначення покарання обвинуваченому в межах передбаченої санкцією ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі без конфіскації майна, оскільки такий вид покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.09.2025 за ч. 5 ст. 407 КК України до позбавлення волі строком на 5 років.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив дане кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 289 КК України, до постановлення попереднього вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.09.2025 за ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими встатті 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд вважає правильним призначити ОСОБА_4 остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими ч.1 ст.70 КК України, а саме шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком суду, та покарання, призначеного вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.09.2025 за ч. 5 ст. 407 КК України до позбавлення волі строком на 5 років.

Також, у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, слід зарахувати покарання, відбуте частково за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.09.2025 за ч. 5 ст. 407 КК України.

Призначене обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Остаточне покарання ОСОБА_4 визначити на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком суду, та покарання, призначеного вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.09.2025 року у виді позбавлення волі на строк - 5 років 3 місяці позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення з 12.08.2025 року до дня набрання вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.09.2025 року законної сили.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 обраховувати з 12.08.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 3 565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Речові докази: букальний епітелій ОСОБА_4 , змив з ручки дверей з боку водійського сидіння з зовнішньої сторони, змив з ручної коробки передач автомобіля, змив з ручки дверей з боку водійського сидіння з внутрішньої сторони, слід руки з внутрішньої сторони скла водійського сидіння знищити. Спортивну кофту чорного кольору з маркуванням «Adidas» повернути власнику.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1