Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/3226/25
Провадження № 1-кп/286/359/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Овручі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000262 від 16.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кованка Овруцького району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, пенсіонера, судимого 19.12.2024 року Овруцьким районним судом Житомирської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 2 ст. 289 КК України, з угодою про визнання винуватості від 30.09.2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2025 року, близько 21 години у ОСОБА_4 , який знаходився поряд з домогосподарством, що по АДРЕСА_2 , яке на підставі договору дарування будинку та земельних ділянок № 1-1399 від 26.06.2009 перебуває у приватній власності ОСОБА_6 , виник злочинний умисел на незаконне проникнення до даного будинку з метою тимчасового проживання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла особи, що розташоване по АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житлі чи іншого володіння особи, ст. 233 Кримінального процесуального кодексу України, яка передбачає, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щ ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яким закріплено права людини на недоторканість житла або іншого володіння особі діючи умисно, протиправно, всупереч волі власника ОСОБА_4 порушуючи конституційні права без законних на те підстав, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає, через отвір в огорожі пройшов на територію домогосподарства, де підійшов до вхідних дверей наявного там житлового будинку та шляхом виривання прибою навісного замку відчинив двері та проник у його приміщення, чим порушив недоторканість житла ОСОБА_6 ..

Крім цього, 16 липня 2025 року, близько 16 години 50 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в селі Антоновичі Словечанської територіальної громади Коростенського району та проходячи вулицею Великоланська, на узбіччі, поблизу домогосподарства № 8, помітив припаркований автомобіль марки «ЗАЗ-1103» державний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_7 , яким вирішив незаконно заволодіти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_4 , повторно переконавшись у відсутності власника ОСОБА_7 поблизу місця знаходження зазначеного транспортного засобу - автомобіля марки «ЗАЗ-1103» державний знак НОМЕР_1 , поза волею і без попередньої згоди власника, підійшов до автомобіля та шляхом відкриття незамкнених дверцят проник до його салону, де сів за кермо та за допомогою ключів, які були в замку запалювання транспортного засобу, завів двигун і ввімкнувши передачу, поїхав з місця скоєння злочину в напрямку села Словечне Словечанської ТГ Коростенського району, тим самим розпорядився транспортним засобом на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_4 незаконного заволодів транспортним засобом, в результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 61900 грн.

Також, 25 липня 2025 року, близько 21 години у ОСОБА_4 , який знаходився поряд з домогосподарством, що по АДРЕСА_1 , яке згідно відомостей погосподарської книги № 4 за 2024-2028 роки та особового рахунку № 01-0194- 1 перебуває у приватній власності ОСОБА_8 , виник злочинний умисел на незаконне проникнення до даного будинку з метою тимчасового проживання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла особи, що розташоване по АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житла чи іншого володіння особи, ст. 233 Кримінального процесуального кодексу України, яка передбачає, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, якими закріплено права людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, діючи умисно, протиправно, всупереч волі власника ОСОБА_4 , порушуючи конституційні права без законних на те підстав, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає, через хвіртку огорожі пройшов на території домогосподарства, де підійшов до вхідних дверей наявної там літньої кухні та шляхом виривання замку відчинив двері та проник у її приміщення, чим порушив недоторканість іншого володіння ОСОБА_8 ..

Крім того, 16 серпня 2025 року близько 17 години 50 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в селі Словечне Словечанської територіальної громади Коростенського району та проходячи вулицею Госпітальна, на узбіччі, поблизу домогосподарства № 36, помітив припаркований автомобіль марки «ВАЗ-21011» державний знак НОМЕР_2 , належний ОСОБА_9 , яким вирішив незаконно заволодіти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_4 , повторно, переконавшись у відсутності власника ОСОБА_9 поблизу місця знаходження зазначеного транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ- 21011» державний знак НОМЕР_2 , поза волею і без попередньої згоди власника, підійшов до автомобіля та шляхом відкриття незамкнених дверцят проник до його салону, де сів за кермо та за допомогою ключів, які були в замку запалювання транспортного засобу, завів двигун і, ввімкнувши передачу, поїхав з місця скоєння злочину в напрямку села Нові Велідники Словечанської ТГ Коростенського району, тим самим розпорядився транспортним засобом на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_4 незаконного заволодів транспортним засобом, в результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 23100 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла особи та за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортними засобами, вчиненими повторно.

30 вересня 2025 року між прокурором Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого боку, за участю захисника ОСОБА_5 , на підставі ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості. За умовами вказаної угоди ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні та сприяти розслідуванню кримінального провадження.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 у відповідності до ст.66 КК України, є щире каяття. Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 є вчинення злочину повторно та рецедив злочинів.

Під час проведення досудового розслідування потерпілому ОСОБА_7 кримінальним правопорушенню завдано матеріальну шкоду на суму 61900 грн., яка в ході досудового розслідування відшкодована у повному обсязі. Потерпілому ОСОБА_9 кримінальним правопорушенням завдано матеріальну шкоду на суму 23100 грн., яка в ході досудового розслідування відшкодована у повному обсязі.

У кримінальному провадженні цивільний позов потерпілими особами ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не заявлялися, претензій матеріального характеру до підозрюваного вони не мають. Також, від потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 надійшли заяви, у яких останні не заперечують проти укладення угоди про визнання винуватості між підозрюваним та прокурором.

Ураховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, а саме що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України тяжкими злочином, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України кримінальним проступком, особу підозрюваного, який раніше судимий, останній раз: вироком Овруцького районного суду від 19.12.2024 за ч. 4 ст. КК України до 5 років позбавлення волі, має не зняту та не погашену в законному порядку судимість, беручи до уваги ставлення останнього до вчиненого та вік підозрюваного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, сторони погодилися на призначення ОСОБА_4 - за ч. 2 ст. 289 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна; - за ч. 1 ст. 162 КК України покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до визначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Овруцького районного суду від 19.12.2024 та остаточно визначити до відбування 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі, без конфіскації майна.

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, ствердив добровільність укладення угоди і просив її затвердити, погодився на призначення узгодженого покарання.

Прокурор та захисник обвинуваченого вважали наявними підстави для затвердження угоди.

15.09.2025 року потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надали заяви про розгляд справи без їх участі. Покарання просять призначити на розсуд суду, не заперечують щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 пов`язаного з позбавленням волі. Цивільний позов заявляти не будуть, так як матеріальних претензій не мають. Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України надають згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_4 ..

30.09.2025 року потерпіла ОСОБА_6 надала клопотання про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У разі відсутності технічної можливості проведення відеоконференції з її боку чи з боку суду просить справу розглянути без її участі.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з положеннями ст.12 КК України за ч. 1 ст. 162 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, за ч. 2 ст. 289 КК України до тяжких злочинів. Кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_7 завдано матеріальну шкоду на суму 61900 грн., яка в ході досудового розслідування відшкодована у повному обсязі. Потерпілому ОСОБА_9 кримінальним правопорушенням завдано матеріальну шкоду на суму 23100 грн., яка в ході досудового розслідування відшкодована у повному обсязі.

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкціям ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 289 КК України. При цьому враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані, що характеризують особу винного, який раніше судимий, останній раз вироком Овруцького районного суду від 19.12.2024 за ч. 4 ст. КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, має не зняту та не погашену в законному порядку судимість, обставини, що пом`якшують покарання та обставини, що його обтяжують.

Суд переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, цілком розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, свої права, зазначені в п.1 ч.4. ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, передбачені ч. 2 ст.473 КПК України, та наслідки невиконання взятих на себе зобов`язань, що передбачені ст.476 КПК України.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, інтересам суспільства.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з участю захисника ОСОБА_5 ..

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 необхідно залишити до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати на проведення транспортно-товарознавчих експертиз у даному кримінальному провадженні становлять 4457,00 гривень, що підтверджується довідками Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. У відповідності до ч. 2 ст.124 КПК України, процесуальні витрати слід стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 373, 374, 469, 470, 472-474, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 вересня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № №0000262 від 16.07.2025 року, укладену між прокурором Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна; визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, і призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до визначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 19.12.2024 та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання - 02.09.2025 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 залишити до набрання вироком законної сили, але не довше ніж до 31.10.2025 року.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 4457,00 гривень процесуальних витрат за проведення експертиз.

Речові докази: автомобіль марки «ЗАЗ-1103» д.н.з. НОМЕР_3 та автомобіль марки ВАЗ-21011 д.н.з. НОМЕР_2 залишити власникам; відеозапис з камери вуличного відеоспостереження «Вулиця 1» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1