Номер провадження: 11-сс/813/1887/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.09.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №000191, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч.ч. 1, 2 ст. 366, ч. 3 ст. 369-2, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.09.2025 частково задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке вилучене за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права на володіння, розпорядження та користування вказаним майном до скасування арешту у порядку встановленому КПК України.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, є всі підстави вважати, що було знаряддям вчинення злочину, грошові кошти отримані в результаті вчинення кримінально-протиправних дій, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Крім того, 25.06.2025 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, санкція якої визначає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Доводи обґрунтовує тим, що слідчий суддя, вирішуючи по суті клопотання прокурора про арешт майна, не звернув уваги на те що клопотання не відповідає ст. 171 КПК України, не виконав вимоги ч. 3 ст. 172 КПК України та не повернув клопотання прокурору для усунення недоліків, ухваливши, таким чином ухвалу, яка, в свою чергу, також не відповідає вимогам закону. Окрім того, раніше прокурором двічі подавалось клопотання про накладення арешту на майно, але ухвалами суду дані клопотання були повернуті для усунення недоліків. Подаючи те ж саме клопотання без зміни змісту, причин та підстав для накладення арешту на майно, судом чомусь було задоволено таке клопотання, а не повернуто для усунення недоліків.

Просить ухвалу районного суду скасувати, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладання арешту.

До початку розгляду апеляційної скарги прокурор ОСОБА_10 та представник ОСОБА_7 подали заяви, в яких просили апеляційний розгляд проводити без їх участі.

Згідно положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження у судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду клопотання про арешт майна, а тому участь прокурора та представника власника майна не є обов`язковою при розгляді даної категорії справ, вони були належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду та повідомили про причини свого неприбуття, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за їх відсутності в та у відповідності до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснював.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст., для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження СУ ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування за матеріалами об`єднаного кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000191 від 18.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч.ч. 1, 2 ст. 366, ч. 3 ст. 369-2, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставою реєстрації кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань є матеріали 7 управління Департамента військової контррозвідки СБУ щодо зловживання службовим становищем посадовими особами військової частини шляхом внесення недостовірних відомостей в офіційні документи на підставі яких особисто незаконно отримують грошові кошти в тому числі за безпосередню участь у бойових діях військовослужбовців, які фактично на службі не перебувають.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з лютого 2022 року по теперішній час, тобто в умовах воєнного стану, невстановлені службові особи НОМЕР_1 окремого батальйону радіоелектронної боротьби (в/ч НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом неправомірного нарахування заробітної плати військовослужбовцям вказаної військової частини, у власних інтересах, здійснили розтрату грошових коштів з Державного бюджету України у великих розмірах.

Встановлено, що колишній командир НОМЕР_3 окремого батальйону радіоелектронної боротьби (в/ч НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) (далі в/ч НОМЕР_2 ) підполковник ОСОБА_11 налагодив схему незаконного збагачення шляхом призову на військову службу громадян України, які фіктивно проходять військову службу, залучення підлеглих військовослужбовців для проведення будівельних робіт у власних інтересах та в інтересах своїх заступників, продаж паливно-мастильних матеріалів військової частини та продуктового забезпечення особового складу за сприянням своїх заступників та командирів рот та взводів.

Так, за вказівкою ОСОБА_11 командир 4 роти радіоперешкод в/ч ОСОБА_12 , командир взводу матеріального забезпечення в/ч ОСОБА_13 , командир 1 роти радіоперешкод в/ч ОСОБА_14 , командир 2 роти радіоперешкод ОСОБА_15 , командир взводу радіоперешкод в/ч ОСОБА_16 , командир взводу радіоперешкод в/ч ОСОБА_17 , командир взводу радіоперешкод ОСОБА_18 , командир взводу радіоперешкод в/ч ОСОБА_19 , командир 3 роти радіоперешкод ОСОБА_20 , командир взводу радіоперешкод в/ч ОСОБА_21 , заступник командира 1 роти радіоперешкод з озброєння в/ч ОСОБА_22 , командир взводу радіоперешкод в/ч ОСОБА_23 , командир ремонтного взводу в/ч ОСОБА_24 , заступник начальника штабу з мобілізаційної роботи ОСОБА_25 , командир взводу охорони в/ч ОСОБА_26 , командир взводу зв`язку в/ч ОСОБА_27 , заступник командира батальйону з озброєння- начальник технічної частини в/ч ОСОБА_28 , старший інженер технічної частини ОСОБА_29 , начальник клубу в/ч ОСОБА_30 , начальник медичного пункту начальник медичної служби ОСОБА_31 готують кожного місяця рапорти про виплату грошового забезпечення, бойові виплати та грошової надбавки на відсутніх військовослужбовців.

Крім цього, встановлено, що підбором військовослужбовців, які фіктивно проходять військову службу у в/ч НОМЕР_2 та збором з них грошових коштів займаються заступник командира частини начальник логістики в/ч НОМЕР_2 капітан ОСОБА_32 , начальник складу паливно-мастильних матеріалів ОСОБА_6 , заступник командира в/ч ОСОБА_33 , начальник штабу в/ч ОСОБА_34 , заступник командира начальника штабу в/ч ОСОБА_35 .

За результатами аналізу матеріалів, встановлено відсутність на військовій службі 60 військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 , відсутність яких прикривають безпосередні їх командири.

Таким чином, службовими особами військової частини НОМЕР_2 , всупереч імперативних вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», а також Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №280 від 15.09.2022 «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України» здійснено розтрату коштів Державного бюджету України в умовах воєнного стану, вчинене у великих розмірах, вчинене організованою групою, що в подальшому стало підставою на реалізацію незаконного нарахування грошових коштів на розрахункові рахунки осіб, які фактично не виконували обов`язки військовослужбовців.

Вказані факти підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а саме: повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, допит свідка, матеріали виконаного доручення слідчого співробітниками 1 відділу 7 управління ДВКР СБУ, інформація з ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області, інформація з ГУ ДПС в Одеській області, іншими матеріалами досудового розслідування.

Попередня правова кваліфікація злочину є розтрата службовими особами коштів Державного бюджету України в умовах воєнного стану, вчинена у великих розмірах організованою групою, що в подальшому стало підставою на реалізацію незаконного нарахування грошових коштів на розрахункові рахунки особи, яка фактично не виконувала обов`язки військовослужбовця, чим спричинено збитки Державі, передбачена ч. 5 ст. 191 КК України.

В ході виконання вказаного доручення, співробітниками 7 управління Департамента військової контррозвідки СБУ встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення зокрема причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який залучений до схеми незаконного збагачення шляхом підбору військовослужбовців, які фіктивно проходять військову службу та сприяє виготовленню документів щодо інвалідності військовозобов`язаних з метою конспірації протиправної діяльності, який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також документів, які мають значення для досудового розслідування 25.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.06.2025, проведено обшук за фактичним місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого виявлено та вилучено:

- банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 ;

- мобільний телефон марки Samsung GALAXY А 31, SM-A315F/DS, imei1: НОМЕР_7 , imei2: НОМЕР_8 , оснащений сім картою мобільного оператора ПрАТ ВФ «Україна» НОМЕР_9 , пароль: НОМЕР_10 .

- мобільний телефон марки Samsung GALAXY S23, SM-SS11B/DS, SN RFCW20152NW imei1: НОМЕР_11 , imei2: НОМЕР_12 , оснащений сім картою мобільного оператора ПрАТ ВФ «Україна» НОМЕР_9 , пароль: «1991а».

- мобільний телефон марки Samsung GALAXY А50, imei1: НОМЕР_13 / НОМЕР_14 .

- дві чоловічі каблучки оздоблені камінням.

- обручка без оздоблення.

- браслет на руку із оздобленням.

- жіноча тоненька каблучка із трьома камінчиками.

- тонкий ланцюжок на руку.

- сережки у формі гілки у листах.

- сережки у формі стрічки з камінням.

- сережки у формі стрічки без каміння.

-годинник RDAMER 1888 сріблястого кольору поміщено до сейф пакету WAR 1166252.

- ноутбук ASUS чорного кольору з зарядним пристроєм SW5576.

- грошові кошти 8236 доларів США: 81 купюра номіналом 100 доларів США ; 2 купюри номіналом 50 доларів США., 1 купюра номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 5 доларів США, 1 купюра 1 долар США.

- грошові кошти 1 купюра номіналом 50 євро, які поміщено до сейф пакету RIC 2004427.

Прокурор у клопотанні зазначає, що 26.05.2025 близько 11:45 в ході особистої зустрічі, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_36 , що може допомогти з прийняттям на службу до військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_37 , гарантуючи успішний результат. При цьому, він повідомив, що особисто спілкується з посадовими особами військової частини та органів РТЦК та СП, які приймають рішення щодо взяття військовозобов`язаних на службу та проходження відповідної лікарської комісії, додавши, що якщо ОСОБА_38 згоден, то має передати йому грошові кошти в сумі 2000 доларів США.

На наступний день, 27.05.2025 близько 17:40 в ході особистої зустрічі біля будинку за адресою АДРЕСА_1 з ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , ОСОБА_6 підтвердив свій намір надати допомогу останньому у зарахуванні його на службу до військової частини НОМЕР_2 . З метою переконання ОСОБА_37 у своїй спроможності здійснити вплив на військових посадових осіб ОСОБА_6 повідомив про наявність двох способів такого прийняття на службу. Першим способом він назвав визнання ОСОБА_37 за результатами пройденої військово-лікарської комісії обмежено придатним, що дасть йому змогу не бути направленим для несення служби до військових підрозділів за межами Одеської області для чого він здійснить вплив на посадових осіб органів РТЦК та СП. Другим способом він назвав зарахування останнього на службу у звичайному порядку, складання документів щодо самовільного залишення ним військової частини, та прийняття ОСОБА_37 на службу за його рекомендацією командиром військової частини НОМЕР_2 після зарахування останнього до відповідного військового підрозділу, який займається розподілом осіб, що самовільно залишили військову частину.

Також ОСОБА_6 повторно повідомив, що для того, щоб ОСОБА_38 був прийнятий на службу до вказаної вище військової частини, він повинен передати ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США за здійснення ним впливу на прийняття рішення відповідними військовими посадовими особами військової частини НОМЕР_2 та підрозділів РТЦК та СП за зарахування ОСОБА_37 для несення військової служби до військової частини НОМЕР_2 . При цьому, останній додав, що в разі обрання ОСОБА_40 способу мобілізації без його участі, він не матиме гарантій призначення на службу саме до військової частини НОМЕР_15 .

Побоюючись втратити можливість добровільної мобілізації, несення служби у військовому підрозділі на території Одеської області та натомість бути мобілізованим примусово і направленим для несення служби у іншу область України ОСОБА_41 вимушено погодився на незаконну вимогу ОСОБА_8 передати йому неправомірну вигоду.

При зазначених обставинах, після завершення бесіди, ОСОБА_42 передав ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США, що станом на 27.05.2025 у еквіваленті за офіційним курсом у гривні складає 83141, (вісімдесят три тисячі сто сорок одну) грн 40 коп. за здійснення ним впливу на прийняття рішення відповідними службовими особами військової частини НОМЕР_2 та підрозділів РТЦК та СП за зарахування ОСОБА_37 для несення військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

На виконання взятих на себе зобов`язань, ОСОБА_6 здійснивши вплив на посадових осіб військової частини НОМЕР_2 та співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечив мобілізацію ОСОБА_37 та взяття останнього на військовий облік 11.06.2025.

На підставі зібраних в ході досудового розслідування доказів ОСОБА_9 25.06.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Санкція частини 3 статті 369-2 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

В подальшому, 02.07.2025 процесуальним керівником у кримінальному провадженні, прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури Південного регіону винесена постанова про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень внесених в ЄРДР за №0000191 від 18.02.2025 та 0000072 від 28.04.2025 в одне провадження під спільним №0000191 від 18.02.2025.

Відповідно до протоколу ідентифікації (огляду) та вручення грошових коштів від 27.05.2025 ОСОБА_36 були вручені грошові кошти в сумі 2000 доларів США двадцятьма купюрами номіналом 100 доларів США кожна з наступними серіями та номерами: «FL09350984C L12», «FF73758920B F6», «KL86955828A L12», «HK59187294B K11», «K25887758B ES», «KL95265703A L12», «KF55750652A F6», «HD28757264A D4», «KE41404445A E5», «KG39753466A G7», «KB25758217H B2», «KH02551521A H8», «HF67430346E F6», «HG52156010A G7», «FB69087103B B2», «FK27937478A K11», «HD17979971B D4», «HD17979942B D4», «HK21073603C K11», «KB40135545M B2».

Відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії в кримінальному провадженні №0000072 від 28.04.2025 зафіксований факт передачі зазначених грошових коштів ОСОБА_9 в якості неправомірної вигоди за здійснення ним впливу на прийняття рішення відповідними службовими особами військової частини НОМЕР_2 та підрозділів РТЦК та СП за зарахування ОСОБА_37 для несення військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

З протоколу обшуку, який мав місце 25.06.2025 за місцем проживання ОСОБА_8 вбачається, що у останнього серед інших були вилучені грошові кошти в сумі 600 доларів США шістьма купюрами номіналом 100 доларів США: «HF67430346E F6», «FB69087103B B2», «FK27937478A K11», «HD17979971B D4», «HD17979942B D4», «HK21073603C K11», що беззаперечно підтверджує причетність ОСОБА_8 до вчиненого кримінального правопорушення, а вилучені грошові кошти являються такими, що здобуті протиправним шляхом.

Вилучені мобільні телефони можуть містити інформацію стосовно вчинення кримінального правопорушення та причетних до нього осіб. З метою встановлення наявності такої інформації та її фіксації слідчим у кримінальному провадженні надане доручення в порядку ст. 40 КПК України на здійснення їх огляду. Доручення перебуває на виконанні.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що особи, які були призначені на посади військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 та фактично не несли службу, передавали свої банківські картки, на які здійснювалось зарахування грошової винагороди за службу посадовим особам зазначеної військової частини, передавали зазначені грошові таким особам та/або можливо здійснювали їх перерахування на карткові рахунки таким особам з огляду на що вилучені банківські картки визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Таким чином, апеляційний суд, всупереч доводів апеляційної скарги, вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що на підставі долучених до клопотання матеріалів, прийшов до висновку, що вилучене під час обшуку майно, може відповідати критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки є підстави вважати, що могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, підлягають конфіскації як виду покарання, що встановлюються під час кримінального провадження, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Так, вилучені під час обшуку за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_8 мобільні телефони та ноутбук, необхідно для проведення їх детального огляду, проведення судових експертиз, які неможливо провести без наявності у органу досудового розслідування вилученого майна, з метою встановлення наявності доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Колегія суддів зазначає, що зв`язок даного майна із вчиненням злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Крім того, 25.06.2025 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, санкція якої визначає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Так, під час розгляду клопотання, слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що вилучені під час проведення обшуку за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_8 грошові кошти мають ознаки майна (доходів), що могло бути отримано внаслідок вчинення останнім кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

З огляду на вищевикладене, будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.09.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №000191, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч.ч. 1, 2 ст. 366, ч. 3 ст. 369-2, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4