ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 752/13587/24

провадження № 51-1968км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року, постановлену у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань ( далі - ЄРДР) за № 0000188 від 15лютого 2024 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піски Буринського району Сумської області, жителя АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 197-1Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрито та звільнено його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 197-1 КК у зв`язку із зміною обстановки.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у самовільному зайнятті земельної ділянки в санітарно-захисній зоні, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 197-1 КК.

Як убачається з обвинувального акта, у грудні місяці 2023 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 був залучений до господарської діяльності у виді збирання, оброблення та оптової торгівлі відходами (КВЕД: 38.11, 38.21, 46.77), що здійснює фізична особа-підприємець ОСОБА_8 в орендованому приміщенні неопалюваного складу за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_9 .

Однак така діяльність здійснювалася в порушення вимог чинного законодавства України, тобто без отримання дозволу на здійснення операцій з оброблення відходів, що передбачений статтями 17, 41-42 Закону України «Про управління відходами».

Саме в цей час у ОСОБА_7 , з метою використання у господарській діяльності у виді збирання, оброблення та оптової торгівлі відходами, виник умисел на самовільне захоплення земельної ділянки навколо неопалюваного складу за вказаним вище адресом.

Реалізуючи кримінально-протиправний умисел, спрямований на самовільне зайняття земельної ділянки, що знаходиться навколо цього неопалювального складу, ОСОБА_7 , діючи умисно та цілеспрямовано, ігноруючи норми чинних нормативно-правових актів, зокрема, грубо порушуючи вимоги статті 14 Конституції України, статей 123-126 Земельного Кодексу України, статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не звертаючись до виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) із заявою на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку, як наслідок, не отримавши від вказаного органу місцевого самоврядування дозволу на розроблення такого проекту землеустрою, не виготовивши його, не подавши на затвердження та не отримавши рішення про виділення земельної ділянки у власність чи інше право користування, не уклавши із виконавчим органом КМДА договір оренди земельної ділянки, не подавши документи державному реєстратору для державної реєстрації прав на земельну ділянку з метою протиправного використання земельної ділянки у господарській діяльності у виді збирання, оброблення та оптової торгівлі відходами у грудні 2023 року, точної дати досудовим слідством не встановлено, самовільно зайняв земельну ділянку комунальної форми власності, площею 0.0732 га, що у відповідності до положень Земельного кодексу України належить територіальній громаді міста Києва в особі КМДА, і фактично розміщена за адресом: м. Київ, вул. Новопирогівська, 50 та входить до санітарно-захисної зони, розмістив на всій її площі відходи у вигляді паперу, картону, пластику та скла.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року залишено без змін.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасуватиухвалу Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Так, прокурор зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), адже в ній не надано відповідей на всі доводи апеляційної скарги. Зазначає, що суд апеляційної інстанції обмежився загальними фразами про обґрунтованість прийнятого рішення судом першої інстанції.

Зокрема, у касаційній скарзі прокурор наголошує на тому, що в апеляційній скарзі прокурором зазначалося, що ОСОБА_7 необґрунтовано звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 48 КК, за відсутності необхідних для цього підстав.

Так, відсутні конкретні та достатні дані, які б свідчили, що сам ОСОБА_7 або обстановка навколо нього зазнали таких змін, які б унеможливлювали вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відсутні відомості про будь які зміни в характеристиках особи ОСОБА_7 , які настали саме після вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, та вказують на втрату суспільної небезпеки особою.

Вказує на помилковість визнання у ОСОБА_7 щирого каяття.

Вважає, що якщо у кримінальному провадженні ніхто не визнавався потерпілим, то це не є обставиною, яка може суттєво впливати на можливість звільнення від кримінальної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просила задовольнити касаційну скаргу. Проте вважала, що Суд, керуючись положеннями частини 2 статті 433 КПК, має скасувати не тільки ухвалу суду апеляційної інстанції, а й ухвалу місцевого суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні просила залишити без задоволення касаційну скаргу прокурора, а оскаржуване судове рішення - без зміни.

Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думки прокурора та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за частиною 2 статті 197-1 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Натомість прокурор у касаційній скарзі зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які призвели до необґрунтованого, на думку прокурора, звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі статті 48 КК.

Колегія суддів вважає обґрунтованими такі доводи прокурора, зважаючи на таке.

Відповідно до вимог статті 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі статтею 404 КПК апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції на відповідність нормам кримінального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Відповідно до положень статті 419 КПК ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

На переконання колегії суддів, переглядаючи рішення місцевого суду стосовно ОСОБА_7 апеляційним судом вказаних вимог не дотримано.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор, не погоджуючись із висновком суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 197-1 КК, на підставі статті 48 КК, у зв`язку із зміною обстановки, подав апеляційну скаргу, у якій зазначав, що суд першої інстанції не навів доказів на підставі яких дійшов висновку, що після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним та останній перестав бути суспільно небезпечною особою.

Проте за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі статті 48 КК.

Відповідно до положень статті 48 КК особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 48 КК - це право, а не обов`язок суду, який вирішує це питання.

Отже, особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки. Однак, для визнання того, що на час розгляду справи в суді обстановка змінилася, суду необхідно встановити не тільки те, яка обстановка існувала під час вчинення кримінального правопорушення, а й те, в чому полягає її зміна на час розгляду справи, та навести в судовому рішенні конкретні дані, які свідчили б про зміну обстановки та втрату діянням чи особою суспільної небезпечності.

Для застосування положень статті 48 КК суду належить встановити, як факт вчинення особою кримінального правопорушення, так і обставини, які свідчать про можливість звільнення цієї особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки за конкретних відповідних підстав.

Як убачається з ухвали суду першої інстанції, суд, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 197-1 КК, на підставі статті 48 КК, у зв`язку із зміною обстановки зазначив: ОСОБА_7 вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до статті 12 КК є нетяжким, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, сторона обвинувачення не заперечує щодо закриття кримінального провадження, а також враховуючи те, що ОСОБА_7 має вищу освіту, одружений, щиро кається та повністю визнає свою вину, вказав, що розуміє правові наслідки такого звільнення, дослідивши клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, думку сторін, суд дійшов висновку, що у ОСОБА_7 стались об`єктивні зміни умов життєдіяльності, які позитивно і суттєво впливають на нього і вказане також свідчить про те, що ОСОБА_7 не вчинятиме кримінально караних діянь у майбутньому, а тому на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки ОСОБА_7 втратив суспільну небезпечність, а отже клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальною відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки за вчинення злочину передбаченого частиною 2 статті 197-1 КК, підлягає задоволенню.

Залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до статті 12 КК є нетяжким злочином, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає. Також зазначив, що ОСОБА_7 має вищу освіту, одружений, щиро кається та повністю визнає свою вину, вказав, що розуміє правові наслідки такого звільнення.

Також суд апеляційної інстанції в своєму рішенні вказав, що, як зазначав захисник в клопотанні, ОСОБА_7 здійснив звільнення самовільно зайнятої ділянки комунальної форми власності шляхом прибирання з усієї площі відходів у вигляді паперу, картону, пластику та скла. Зазначені обставини в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив прокурор, зазначивши, що ОСОБА_7 перестав бути суспільно небезпечним.

Проте колегія суддів касаційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції фактично лише коротко перерахував обставини, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, на підставі статті 48 КК, у зв`язку із зміною обстановки.

При цьому поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність підстав вважати, що після вчинення кримінального правопорушення обстановка змінилася таким чином, що вчинене ОСОБА_7 діяння вже не є суспільно небезпечним та останній перестав бути суспільно небезпечною особою.

Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними й такими, що тягнуть за собою скасування ухвали апеляційного суду.

Таким чином, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, в ході якого необхідно ретельно перевірити всі доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 рокустосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3