ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/792/25 Справа № 711/7941/21 Категорія: ч.3 ст.190 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15 вересня 2025 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, офіційно непрацюючого, одруженого, на утриманні не має неповнолітніх дітей, інвалідом, учасником бойових дій, депутатом не являється, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.03.2005 вироком ІНФОРМАЦІЯ_3 за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 9 років позбавлення волі конфіскацією ? належного майна на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання у виді 1 року за вироком ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.04.2000 р., остаточно визначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією ? належного майна;

- Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_5 від 11.10.2005 вирок змінено та засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання у виді 6 місяців за вироком ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.04.2000 р., остаточно визначено покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією ? всього належного майна;

- 12.11.2010 звільнений по відбуттю строку покарання;

- 08.05.2019 вироком ІНФОРМАЦІЯ_6 за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією у власність держави всього майна, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено остаточне покарання 8 років позбавлення волі з конфіскацією у власність держави всього майна. Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_7 від 05.10.2023 року вирок ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08.05.2019 року частково змінено, покарання ОСОБА_9 залишено без змін,

визнано винуватим та засуджено за ч.3 ст.190 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018 року) і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08.05.2019 остаточно призначено покарання у вигляді 8 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 під час судового розгляду не обирався.

Цивільний позов ІНФОРМАЦІЯ_8 до ОСОБА_9 про відшкодування завданої шкоди залишено без розгляду та роз`яснено право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в сумі 60131,76 грн.

Скасовано арешт накладений ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.03.2021 року (справа 711/1557/21) на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішено долю речових доказів на підставі ст.100 КПК України.

Відповідно до ухвали ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.10.2025 прийнято рахувати початок строку відбування покарання ОСОБА_9 строк перебування під вартою з 14.12.2023 року по 15.09.2025 року, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі).

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 , будучи особою раніше судимою за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 187 КК України, на шлях виправлення не став і повторно вчинив новий умисний корисливий злочин, а саме в невстановлений час у ОСОБА_9 повторно виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, а саме: грошовими коштами, отриманими від продажу квартири АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме: грошовими коштами, отриманими від продажу квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_9 вступив в злочинну змову з невстановленою особою, яка підробила розписку від 04.06.2014, написану ніби то ОСОБА_10 про наявність боргових зобов`язань у останньої перед ОСОБА_9 в сумі 11 200 доларів США., у якій відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-21/7584-ПЧ від 11.06.2021: підпис від імені ОСОБА_10 в розписці від 04.06.2014 виконаний не ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , а іншою особою.

Після цього ОСОБА_9 усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, достовірно знаючи, що жодних грошових коштів у борг ОСОБА_10 04.06.2014 він не надавав та жодної боргової розписки остання не писала, що підтверджується висновком експертів № 3622/3623-21 від 24.09.2021, відповідно до якого рукописні записи та підпис у розписці від 04.06.2014 виготовлений не у той час яким датований документ 04.06.2014, а у період часу, ймовірно не раніше квітня 2015 року та не пізніше березня 2017 року, використавши завідомо підроблену розписку, звернувся з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 померла та з`явитись на виклик до суду не може, вступив в злочинну змову з невстановленою особою, яка підробила заяву, датовану 17.01.2019, написану ніби то померлою ОСОБА_10 , про те що остання визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення судом та в якій остання просить розглядати справу без її участі та взяти до відома дану заяву.

Після чого, 27.11.2018 у невстановлений час та місці ОСОБА_9 звернувся для представлення своїх інтересів у суді до адвоката ОСОБА_11 , якому передав для подальшого використання завідомо підроблений документ, а саме: вищезазначену заяву від 17.01.2019 про визнання ОСОБА_10 боргових зобов`язань на користь ОСОБА_9 , на підставі якої, суддею ІНФОРМАЦІЯ_4 було винесено рішення про задоволення позовної заяви ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_9 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 заборгованості за договором позики у розмірі 312 816, 00 грн.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на повторне заволодіння чужим майном, а саме: грошовими коштами, отриманими від продажу квартири АДРЕСА_3 , в невстановлений час, ОСОБА_9 достовірно усвідомлюючи, що ОСОБА_10 жодних грошових коштів в борг у нього не брала та не писала відповідних боргових розписок, є померлою та жодним чином повернути грошові кошти не може, 06.03.2019 отримав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 заборгованості за договором позики у розмірі 312 816,00 (триста дванадцять тисяч вісімсот шістнадцять) та будучи обізнаним про порядок стягнення боргу, надав зазначений виконавчий лист приватному виконавцю виконавчого округу Черкаської області ОСОБА_12 , надав виконавчий лист виданий ІНФОРМАЦІЯ_11 від 06.03.2019 грн., на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 58589357.

В подальшому, приватним виконавцем ОСОБА_12 , в рамках виконавчого провадження №58589357 при примусовому виконанні на підставі виконавчого листа виданого 06.03.2019 ІНФОРМАЦІЯ_11 винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_10 квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яку в подальшому 24.07.2019 реалізовано через проведені електронні торги, а отримані кошти за продаж квартири приватним виконавцем ОСОБА_12 перераховано ОСОБА_9 , кошти від продажу квартири останній зняв у приміщенні відділення ІНФОРМАЦІЯ_12 , що за адресою: АДРЕСА_4 та розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому в особі ІНФОРМАЦІЯ_8 матеріальної шкоди у сумі 213 270 грн. 50 коп. (двісті тринадцять тисяч двісті сімдесят гривень, п`ятдесят копійок).

Дії ОСОБА_9 кваліфіковані ч.3 ст. 190 КК України, як умисне заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, що завдало потерпілому матеріальної шкоди у великих розмірах.

Не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу в якій просить вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.09.2025 стосовно ОСОБА_9 змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.3 ст.190 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08.05.2019 та остаточно визначити до відбуття покарання у виді 6 років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з дня ухвалення вироку. Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу не обирати. Вирок в частині залишення без розгляду цивільного позову ІНФОРМАЦІЯ_8 до ОСОБА_9 скасувати з призначенням нового розгляду в цій частині в суді першої інстанції.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що суд при призначенні покарання ОСОБА_9 не врахував, що обвинувачений уже відбуває покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна за вироком ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08.05.2019 та станом на 15.09.2025 він відбув 6 років 17 днів позбавлення волі. Відтак на час ухвалення нового вироку строк невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 08.05.2019 становив 1 рік 11 місяців 13 днів. Натомість в супереч вимог ст.71 КК України суд не визначив невідбуту частину покарання за попереднім вироком та до призначеного покарання за новоухваленим вироком у виді 5 років позбавлення волі, частково приєднав частину покарання за вироком від 08.05.2019 строком 3 роки 2 місяці позбавлення волі. Отже, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки ОСОБА_9 за сукупністю вироків до призначеного за новим вироком покарання приєднано частину покарання за вироком від 08.05.2019, яка є більшою за невідбуту частину покарання за цим вироком станом на день ухвалення вироку, тобто на 15.09.2025. Тим самим, всупереч ч.4 ст.442 КПК України та ст.ст.13,36 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» про обов`язковість висновків касаційного суду щодо застосування норм права, судом не враховано правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.01.2023 (справа №585/902/21) щодо необхідності визначення розміру невідбутої частини покарання за попереднім вироком при застосуванні ст.71 КК України та недопустимість врахування за сукупністю вироків більшої частини покарання за попереднім вироком, ніж строк невідбутого покарання.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України суд у вироку не вказав рішення щодо обрання міри запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу, а також не визначено початок строку відбування покарання, так як ОСОБА_9 на час ухвалення вироку перебував в установі виконання покарань у зв`язку з виконанням покарання за вироком ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08.05.2019, суд повинен був визначити початок строку відбування покарання з дня ухвалення вироку.

Також, вказує, що суд першої інстанції не дотримався вимог ч.3 ст.129, ч.1 ст.326 КПК України, оскільки залишив без розгляду цивільний позов ІНФОРМАЦІЯ_8 до обвинуваченого ОСОБА_9 без розгляду.

Не погоджуючись з вироком ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ОСОБА_9 вважаючи його таким, що постановлений з істотним порушенням кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду першої інстанції викладених у вироку фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та надав суду першої інстанції покази, які вказують на його непричетність до вчиненого кримінального правопорушення, що у сукупності з іншими доказами спростовують повністю зібрані стороною обвинувачення докази. В матеріалах кримінального провадження, відсутній будь-який доказ, який вказує, що ОСОБА_9 знав, про те, що ОСОБА_13 померла, та те що він здогадувався, що жінка з паспортом ОСОБА_13 , є шахрайкою, і в його діях не було умислу на заволодіння чужим майном. Сумнівів не виникало і в суді при розгляді цивільної справи за позовом обвинуваченого про повернення боргу, рішення, яке набуло законної сили та є законним, оскільки не скасовано.

Апелянт, наголошує на тому, що метою обвинуваченого ОСОБА_9 було заробити кошти на процентах за надання власних коштів в борг, а не скоїти кримінальне правопорушення, його дії не є протизаконними, фактично він був ошуканий жінкою, яка використовувала паспорт померлої ОСОБА_13 .

Зазначає, що наразі невстановлена жінка, яка використовує паспорт померлої ОСОБА_13 , оскільки відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №1 від 30.11.2020 паспорт ОСОБА_10 не зданий.

Апелянт звертає увагу на те, що боргова розписка фактично була написана в 2015 році, на два роки раніше ніж відбулася реєстрація на ОСОБА_14 квартири за адресою АДРЕСА_2 23.06.2017, що підтверджується, як матеріалами справи так і показами свідка ОСОБА_15 , покази якого суд першої інстанції оцінив критично. Вважає, що вказаний факт свідчить про відсутність прямого умислу у ОСОБА_9 на скоєння шахрайських дій, оскільки державне обвинувачення не довело, що ОСОБА_9 міг фізично знати в 2015 році під час написання розписки особою яка видавала себе за ОСОБА_16 , що в 2017 році за ОСОБА_14 буде зареєстрована вищезазначена квартира.

Апелянт вважає, що жоден з наведених стороною обвинувачення доказів не свідчить про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку захисника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, думку прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора та заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дії ОСОБА_9 судом кваліфіковані вірно за - ч.3 ст.190 КК України, як умисне заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, що завдало потерпілому матеріальної шкоди у великих розмірах, і його вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена в суді першої інстанції.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам справи та підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування і місцевим судом досліджені всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення по справі, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого про постановлення вироку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду першої інстанції викладених у вироку фактичним обставинам справи, неправильності застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, відсутності доказів вини обвинуваченого, є безпідставними, оскільки спростовуються рядом доказів, які покладені в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Викладені у вироку суду першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних у провадженні доказів, які у повному обсязі досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду провадження, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що він оскаржує доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, та вважає його невинним.

Незважаючи на повне невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України, і такої ж зайнятої позиції, викладеної в апеляційній скарзі захисника, вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю доказів, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку, а саме показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , експерта ОСОБА_19 та письмовими доказами.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_12 суду показав, що органом досудового розслідування його було допитано тільки в рамках виконавчого провадження, обставини вчинення кримінального правопорушення йому не відомі. У 2019 році ОСОБА_9 , як стягувач, особисто звернувся до нього, як до приватного виконавця Черкаського нотаріального округу, із заявою про відкриття виконавчого провадження та пред`явивши для виконання виконавчий лист, виданий ІНФОРМАЦІЯ_11 , про стягнення близько 300 000 грн. з ОСОБА_10 . Копію постанови про відкриття виконавчого провадженні він направляв боржнику рекомендованим листом. З метою виконання виконавчого листа, ним було здійснено відповідні запити щодо майнового стану боржника. Згідно відомостей отриманих на запити, ним було з`ясовано, що у боржника у власності перебуває квартира АДРЕСА_3 , яку ним було особисто відвідано з метою здійснення її опису. До вказаної квартири був вільний доступ, в ній ніхто не жив, і вона була у занедбаному стані. На той момент квартира не була придатна до проживання. Під час здійснення опису квартири також був присутній стягував ОСОБА_9 , представник ОСББ, боржника не було. Законодавством передбачено, що відсутність боржника не перешкоджає проведенню опису його майна. Вхідні двері у квартирі були в наявності, але коли він потрапив до квартири, то вхідні двері були відчинені і йому не відомо хто їх відчинив. В нього склалось враження, що в квартирі ночували безхатьки. Він не впевнений, що на дверях був замок. Після того, як ним було здійснення опис квартири, суб`єкт оціночної діяльності визначив її вартість, і дана квартира була передана на реалізацію до ДП « ІНФОРМАЦІЯ_13 ». Реалізація квартири на торгах відбулась 24.07.2019 році, тобто кошти від реалізації квартири надійшли у цей день. Кошти ОСОБА_9 перераховувались за наданими ним банківськими реквізитами;

- свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що вона працює інспектором в КП « ІНФОРМАЦІЯ_14 » і їх підприємством довідка №7554 о від 25.05.2017 року не видавалась, оскільки для видачі такої довідки необхідно було провести технічну інвентаризацію та реєстрацію нерухомого майна. Однак згідно архівних сховищ будь-яка інвентаризація даної квартири не проводилась. За №7554 о від 25.05.2017 в КП « ІНФОРМАЦІЯ_14 » зареєстровано зовсім інший об`єкт нерухомості. Довідка №7554 о від 25.05.2017 яка міститься в матеріалах даного кримінального провадження, містить явні ознаки її підроблення;

- свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що вона в інтернеті знайшла оголошення про продаж квартири АДРЕСА_5 , яку вона потім придбала. На момент купівлі, квартира була у непридатному для проживання стані. Квартиру вона придбала у ріелтора ОСОБА_20 , яка була власником цієї квартири. Документи на квартиру булі в порядку, сумнівів щодо законності даної угоди в неї не було. Квартиру перевіряли по державних реєстрах і все було в порядку. ОСОБА_21 придбала квартиру з торгів і потім її продала.

Крім того, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджена даними висновку експерта:

- № СЕ-19/124-21/7584-ПЧ від 11.06.2021 з додатком до нього у вигляді ілюстрованої таблиці, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_10 в заяві від 17.01.2019 виконаний не ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_9 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_10 в розписці від 04.06.2014 виконаний не ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_9 , а іншою особою. (т.2 а.с. 72-78);

- №329 від 23.06.2021, складеного за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, згідно якого зроблено висновок про те, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 станом на 23.06.2017, становить 403 398,27 грн. без ПДВ (т. 2 а.с. 82-104);

- №3622/3623-21 від 29.04.2021 з додатком до нього у вигляді таблиці ілюстрацій з якого вбачається, що рукописні записи та підпис у розписці від 04.06.2014 виконані пастою синьо-фіолетового кольору для кулькових ручок. У розписці від 04.06.2014 відсутні ознаки штучного зістарювання документа. Рукописні записи та підпис у розписці від 04.06.2014 виготовлений не у той час яким датований документ 04.06.2014, а у період часу, ймовірно не раніше квітня 2015 року та не пізніше березня 2017 року (т. 2 а.с. 111-132), є беззаперечними та не викликають сумніву, отримані з дотриманням встановленого порядку, мають значення для цього кримінального провадження, що в цілому указує на їх відповідність вимогам ст. ст. 101, 102 КПК України, та їх допустимість, як доказу;

- копією довідки КП « ІНФОРМАЦІЯ_14 » №7554 о від 25.05.2017, з якої вбачається що станом на 01.01.2013 у КП « ІНФОРМАЦІЯ_14 » зареєстровано за ОСОБА_10 , на підставі рішення ІНФОРМАЦІЯ_15 №197, від 12.07.1996р., довідки ЖБК №127 від 14.07.1992р. право власності (1 частка) на квартиру загальною площею 46,7 м.кв., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 12);

- копією довідки ІНФОРМАЦІЯ_16 №2048 від 19.02.1993р. з якої вбачається, що вона видана ОСОБА_10 про те, що рішенням міськвиконкому м. Черкаси №147 від 12.02.1993 будучі членом ІНФОРМАЦІЯ_17 , адреса: АДРЕСА_2 , сплатила 23.01.1993 вартість квартири 7548 руб. 00 коп. (т.2 а.с. 13);

- заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на квартиру АДРЕСА_3 від 11.10.2019, подана гр. ОСОБА_20 (РНОКПП НОМЕР_1 ) приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_22 (т.2 а.с. 14);

- рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №49138193 з якого вбачається, що державним реєстратором приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_22 , розглянувши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 11.10.2019 за р.н. 36393929, подану ОСОБА_23 , вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру з реєстраційним номером 101, що розташована: АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 15);

- заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на квартиру АДРЕСА_3 , р.н. 36798241 від 05.11.2019, подана гр. ОСОБА_24 (РНОКПП НОМЕР_2 ) приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_22 (т.2 а.с. 16);

- рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №49535442 з якого вбачається, що державним реєстратором приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_22 , розглянувши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 05.11.2019 за р.н. 36798241, подану ОСОБА_24 , вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру з реєстраційним номером 101, що розташована: АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 17);

- копією договору купівлі-продажу квартири від 05.11.2019 з якого вбачається, що ОСОБА_23 продала, а ОСОБА_24 придбала квартиру АДРЕСА_3 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_22 та зареєстровано в реєстрі за №3355 (т.2 а.с. 18-20);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 08.02.2021 з додатком до нього у виді опису речей і документів від 08.02.2021 та документів, зазначених у описі, з якого вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/444/21 від 26.01.2021 про тимчасовий доступ до документів і речей у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_22 вилучено наступні документи: 1) свідоцтво про придбання з прилюдних торгів від 10.07.2019 за реєстровим №1803 видане ОСОБА_22 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу на 1 арк.; 2) супровідний лист №1438 від 09.07.2019, виданий приватним виконавцем ОСОБА_12 на 1 арк.; 3) акт про проведені електронні торги від 09.07.2019 №б/н, виданий приватним виконавцем ОСОБА_12 на 1 арк.; 4) протокол проведення електронних торгів №415056 від 25.06.2019 на 1 арк.; 5) копія паспорту ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , серія НЕ номер 453601 та копія картки фізичної-особи платника податків № НОМЕР_3 видана ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_18 на 2 арк.; 6) витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №173273259 від 10.07.2019 на 1 арк.; 7) свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 11.10.2019 за реєстровим номером №2925 видане ОСОБА_22 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу на 1 арк.; 8) супровідний лист №1637 від 12.08.2019 виданий приватним виконавцем ОСОБА_12 на 1 арк.; 9) акт про проведені електронні торги від 12.08.2019 №б/н виданий приватним виконавцем ОСОБА_12 на 1 арк.; 10) протокол проведення електронних торгів №421140 від 24.07.2019 на 2 арк.; 11) копія паспорту ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , серія НОМЕР_4 та копія картки платника податків № НОМЕР_1 , видана ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_19 на 2 арк.; 12) витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №184562896 від 11.10.2019 на 1 арк. (т. 2 а.с. 20, 21, 22-36);

- протоколом огляду предметів від 19.02.2021 з якого вбачається, що слідчим СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_26 проведено огляд документів, вилучених в ході тимчасового доступу на підставі ухвали ІНФОРМАЦІЯ_1 №711/444/21 від 26.01.2021, а саме оглянуто: свідоцтво про придбання з прилюдних торгів від 10.07.2019 за реєстровим №1803 видане ОСОБА_22 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу на 1 арк.; супровідний лист №1438 від 09.07.2019, виданий приватним виконавцем ОСОБА_12 на 1 арк.; акт про проведені електронні торги від 09.07.2019 №б/н, виданий приватним виконавцем ОСОБА_12 на 1 арк.; протокол проведення електронних торгів №415056 від 25.06.2019 на 1 арк.; копія паспорту ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , серія НЕ номер 453601 та копія картки фізичної-особи платника податків № НОМЕР_3 видана ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_18 на 2 арк.; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №173273259 від 10.07.2019 на 1 арк.; свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 11.10.2019 за реєстровим номером №2925 видане ОСОБА_22 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу на 1 арк.; супровідний лист №1637 від 12.08.2019 виданий приватним виконавцем ОСОБА_12 на 1 арк.; акт про проведені електронні торги від 12.08.2019 №б/н виданий приватним виконавцем ОСОБА_12 на 1 арк.; протокол проведення електронних торгів №421140 від 24.07.2019 на 2 арк.; копія паспорту ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , серія НОМЕР_4 та копія картки платника податків № НОМЕР_1 , видана ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_19 на 2 арк.; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №184562896 від 11.10.2019 на 1 арк. (т. 2 а.с. 37);

- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №249626334 з якого вбачається, що станом на 24.03.2021 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, а саме квартиру, загальною площею 46,7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_2 , державним реєстратором ІНФОРМАЦІЯ_20 ОСОБА_27 , на підставі ухвали суду №711/1557/21, що видана 15.03.2021 ІНФОРМАЦІЯ_21 , зареєстровано арешт (т. 2 а.с. 42);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 01.04.2021 з додатком до нього у виді опису вилучених документів та документів, які були вилучені, вбачається що слідчим ІНФОРМАЦІЯ_22 ОСОБА_26 на підставі ухвали ІНФОРМАЦІЯ_1 №711/1483/21 від 26.03.2021 здійснено тимчасовий доступ до матеріалів судової справи №712/13750/18 та вилучено її копію на 22 аркушах, оригінал заяви від імені ОСОБА_10 на 1 арк. та оригінал розписки від імені ОСОБА_10 на 1 арк. (т. 2 а.с. 43,44, 45-68);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 09.09.2021 з додатком до нього у вигляді опису вилучених документів та копій вилучених документів, з якого вбачається що слідчим ІНФОРМАЦІЯ_22 ОСОБА_26 на підставі ухвали ІНФОРМАЦІЯ_1 №711/5387/21 від 31.08.2021 в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_23 проведено тимчасовий доступ до копії реєстраційної справи №35841328 від 23.06.2017 на квартиру АДРЕСА_3 та вилучено копії документів на 7 арк. (т. 2 а.с. 105-110);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 23.03.2021 з додатком до нього у вигляді опису документів та копії документів, які були вилучені, з якого вбачається, що слідчим ІНФОРМАЦІЯ_22 ОСОБА_26 на підставі ухвали ІНФОРМАЦІЯ_1 №711/1479/21 від 12.03.2021 здійснено тимчасовий доступ до матеріалів виконавчого провадження №58589357, яке знаходилось на виконанні у приватного виконавця ОСОБА_12 , та вилучено копії 82 документів (т. 3 а.с. 1, 2-4, 5-147).

Аналізуючи покази свідків наданих ними в судовому засіданні суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що їх покази були послідовними, логічними, дані добровільно без будь-якого тиску або примусу та узгоджуються з письмовими матеріалами кримінального провадження, а тому є належними доказами у даному кримінальному провадженні та підтверджують вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Колегія суддів зауважує, що покази вказаних свідків дані ними в судовому засіданні суду першої інстанції не викликають у колегії суддів сумнівів у їх правдивості та достовірності, та не містять ознаки оговорити обвинуваченого. Покази вказаних осіб отримані судом першої інстанції в порядку ст.ст. 65, 66, 95, 96, 352 КПК України тобто в установленому законом процесуальному порядку з дотриманням прав свідків. Перед дачею показів свідки були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а тому на думку колегії суддів вони є належним та допустимим доказом.

Разом з тим, судом першої інстанції за клопотанням сторони захисту було проведено допит свідків - ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , і суд у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні дав їм відповідну оцінку, при цьому критично віднісся до показів ОСОБА_28 розцінивши їх як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_9 від покарання, зазначивши про це у вироку, з чим погоджується і колегія суддів, тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Разом з тим, з дотриманням вимог ст.ст.69,356 КПК України судом першої інстанції була допитана експерт ОСОБА_19 , яка в судовому засіданні показала, що нею та експертом ОСОБА_30 проводилась судово-технічна експертиза документів №3622/3623-21 від 24.09.2021 на підставі постанови слідчого СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_26 від 16.07.2021 про призначення експертизи. Для проведення порівняння, експертом було надано документи від 05.11.2014, від 06.11.2014 та від 09.11.2014. Отже, порівняльні зразки за 2014 рік в неї були. Нею було відібрано для порівняння саме ці зразки, оскільки вони більш за все відповідають параметрам подібності до документа, з яким необхідно було їх порівнювати. Документ від 30.09.2014 року наданий як зразок нею не використовувався, оскільки за кольором пасти він не підходив для здійснення порівняння. Під час проведення експертизи вони запросили більше зразків для порівняння, оскільки наданих зразків було недостатньо і це було необхідно для проведення якісного дослідження. Вони брали додаткові зразки не у «зацікавленої» сторони, а у ініціатора експертизи, що відповідає положенням діючого законодавства. Згідно експертизи, розписка від 04.06.2014 була складена у період часу ймовірно не раніше квітня 2015 року та не пізніше березня 2017 року. Більш точнішу дату не можливо було визначити. Згідно дослідження ця розписка у 2014 році взагалі не могла бути складена, оскільки її коефіцієнт старіння не відповідає даті вказаній на ній.

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищенаведені письмові докази, показання обвинуваченого, свідків, експерта, суд першої інстанції визнав їх належними та допустимими, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а доводи апелянта щодо відсутності доказів доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення необгрунтованими та такими, що спростовуються вищенаведеними доказами.

Колегія суддів вважає, що показання обвинуваченого щодо заперечення своєї вини є нічим іншим, як способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене. Суд першої інстанції цілком обгрунтовано сприйняв такі показання критично, оскільки вони повністю спростовуються показаннями свідків, іншими доказами сторони обвинувачення в їх сукупності та логічному зв`язку.

На думку колегії суддів, з досліджених матеріалів справи вбачається, що місцевий суд дослідив всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, та надав їм належну оцінку, а тому наведені обвинуваченим у апеляційній скарзі доводи про незаконність вироку є необґрунтованими.

Суд відповідно до ст. 94 КПК України, оцінив докази не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, які в своїй сукупності є достатніми, щоб дійти обґрунтованого висновку, що у діях ОСОБА_9 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Зазначені докази у своїй сукупності спростовують доводи апелянта про необхідність скасування вироку та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення.

У відповідності до п. 15 ч. 1 ст. 7, ст. 22 КПК України до загальних засад кримінального провадження відноситься в тому числі здійснення провадження із дотриманням принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, який полягає, зокрема, в самостійному обстоюванні як стороною обвинувачення, так і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, з яким погодилась колегія суддів апеляційного суду, що цей принцип у повній мірі був реалізованим при розгляді даної справи. наступних доказів, що їх належно досліджено та правильно оцінено судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що у матеріалах кримінального провадження, відсутній будь-який доказ, який вказує, що ОСОБА_9 знав, про те, що ОСОБА_13 померла, та те що він здогадувався, що жінка з паспортом ОСОБА_13 , є шахрайкою, і в його діях не було умислу на заволодіння чужим майном, є неспроможними з огляду на докази, які були зібрані, як на досудовому слідства так безпосередньо і в судовому засіданні суду першої інстанції.

Зокрема, в ході судового розгляду свідок ОСОБА_17 , підтвердила, що документи в ІНФОРМАЦІЯ_24 на вказаний об`єкт нерухомого майна відсутні оскільки зазначена квартира ніким не приватизована, будь яких довідок на ім`я ОСОБА_10 співробітниками БТІ не видавалось, а саме: довідку №7554о від 25.05.2017 видану КП « ІНФОРМАЦІЯ_14 » на ім`я ОСОБА_10 , про те, що станом на 01.01.2013 квартира АДРЕСА_3 зареєстровано у ІНФОРМАЦІЯ_25 за останньою, документи що підтверджують право власності на вказану квартиру згідно даної довідки є: рішення ІНФОРМАЦІЯ_15 № 197 від 12.07.1996 р., довідка ЖБК № 127 від 14.07.1992 р.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , який показав, що виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_10 йому особисто приніс обвинувачений ОСОБА_9 , крім того, свідок ОСОБА_12 зазначив, що при огляді квартири на яку накладалось стягнення був присутній ОСОБА_9 .

Документом свідоцтвом про смерть №380 від 16.06.2015 виданим КУ « ІНФОРМАЦІЯ_26 » ЧОР 16.06.2015 КУ « ІНФОРМАЦІЯ_26 » ЧОР по факту смерті ОСОБА_10 . Документом витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №1 від 30.11.2020 про те, що паспорт на ім`я ОСОБА_10 не зданий.

Також вина обвинуваченого підтверджується висновками:

- судово-почеркознавчої експертизи № СЕ-19/124-21/7584-ПЧ від 11.06.2021: відповідно до висновків якої підпис від імені ОСОБА_10 в розписці від 04.06.2014 - виконаний не ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , а іншою особою;

- судової експертизи № 3622/3623-21 від 24.09.2021, відповідно до якого рукописні записи та підпис у розписці від 04.06.2014 виготовлений не у той час яким датований документ - 04.06.2014, а у період часу, ймовірно не раніше квітня 2015 року та не пізніше березня 2017 року.

Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і про це також наголосив суд першої інстанції у вироці підтверджується документом рухом коштів по банківському рахунку обвинуваченого відповідно до якого вбачається, що грошові кошти від продажу квартири він отримав та розпорядився ними на власний розсуд.

Апеляційні доводи про те, що обвинувачений став жертвою шахрайських дій, і сам звертався до суду з цивільним позовом про повернення боргу, і його позов було задоволено, колегія суддів розцінює як обраний ним спосіб захисту, та намагання уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Що стосується інших апеляційних доводів, то вони не спростовують провину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.3 ст.190 КК України за встановлених судом обставин.

Колегія суддів зазначає, що усі докази, на яких ґрунтується вирок, ретельно перевірені судом першої інстанції і підставно покладені в обґрунтування вироку. З таким процесуальним рішенням колегія суддів погоджується. Будь-яких доказів недопустимості або неналежності доказів апеляційному суду не надано, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги захисника відсутні.

Щодо апеляційних доводів прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, то на думку колегії суддів, вони є слушними та вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з фактичними даними, інкриміноване ОСОБА_9 кримінальне правопорушення за ч.3 ст.190 КК вчинено ним після ухвалення вироку ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08.05.2019, тобто у період невідбутого покарання за останнім вироком.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08.05.2019 ОСОБА_9 засуджений за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією у власність держави всього майна, за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено остаточне покарання 8 років позбавлення волі з конфіскацією у власність держави всього майна. Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_7 від 05.10.2023 вирок ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08.05.2019 частково змінено, покарання ОСОБА_9 залишено без змін. На час ухвалення нового вироку у цьому кримінальному провадженні строк невідбутої частини покарання за попереднім вироком ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08.05.2019 становив 1 рік 11 місяців 13 днів

Натомість, всупереч вимог ст. 71 КК України суд не визначив невідбуту частину покарання за попереднім вироком та до призначеного покарання за новоухваленим вироком у виді 5 років позбавлення волі, частково приєднав частину покарання за вироком від 08.05.2019 строком 3 роки 2 місяці позбавлення волі.

Тобто, за сукупністю вироків до призначеного покарання за оскаржуваним вироком, суд приєднав частину покарання за попереднім вироком, яка є більшою за невідбуту частину покарання за цим вироком станом на день прийняття рішення, що не відповідає вимогам КК України.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 слід було призначити покарання за ч.3 ст.190 КК України, після чого за правилами ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до визначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08.05.2019.

Вказане також узгоджується з правовою позицією суду касаційної інстанції викладеною в постанові об`єднаної палати ІНФОРМАЦІЯ_27 від 06.12.2021 у справі № 243/7758/20 та від 31.03.2023 у справі №585/902/21.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що суд у оскаржуваному вироку не визначив початок строку відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 станом на день ухвалення вироку судом першої інстанції вже відбував покарання за попереднім вироком ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08.05.2019.

Отже у разі оскарження вироку в апеляційному порядку, момент набрання вироку законної сили відкладається у часі.

За таких обставин, з урахуванням апеляційних вимог прокурора, у цьому конкретному випадку початок строку відбування покарання необхідно визначити з дня ухвалення вироку судом першої інстанції.

З урахуванням вищевказаного, вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає зміні в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Слушними, є доводи прокурора щодо недотримання судом першої інстанції вимог ч.1 ст.129 КПК України з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, натомість судом у вироку зазначено про залишення цивільного позову ІНФОРМАЦІЯ_8 до обвинуваченого ОСОБА_9 без розгляду.

Проте, рішення суду про залишення цивільного позову без розгляду суперечить нормам, закріпленим у ч.3 ст.129, ч.1 ст.326 КПК України, оскільки ними передбачений виключний перелік випадків, коли суд може ухвалити подібне рішення, а саме у разі виправдання обвинуваченого або у разі неприбуття цивільного позивача чи його представника в судове засідання.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.09.2025 щодо ОСОБА_9 підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 - задовольнити, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15 вересня 2025 року щодо ОСОБА_9 за ч.3 ст.190 КК України в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим до покарання, визначеного судом першої інстанції, за ч.3 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08 травня 2019 року та остаточно визначити до відбуття покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з дня ухвалення вироку ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15 вересня 2025 року.

Вирок в частині залишення без розгляду цивільного позову ІНФОРМАЦІЯ_8 до ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15 вересня 2025 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді