Провадження № 11-кп/4808/469/25
Категорія ст. 174 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , яка подана в інтересах ТОВ «РН-ІФ» на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «РН-ІФ» про скасування арешту із забороною відчуження та розпорядження із земельної ділянки з кадастровим номером :24:002:0113, яка належить ТОВ «РН-ІФ» (), в рамках кримінального провадження №0000002 від 14.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ТОВ «РН-ІФ» подав апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким вирішити питання про долю речових доказів та скасувати повністю арешт із забороною на розпорядження та відчуження на земельну ділянку з кадастровим номером :24:002:0113, що належить ТОВ «РН-ІФ» (), який було застосовано за ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2021 року по справі №344/16909/21 в межах кримінального провадження №0000002 від 14.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, яке закрито постановою слідчого від 03 липня 2025 року, та повернути таку земельну ділянку власнику ТОВ «РН-ІФ».

Зокрема вказує, що в клопотанні, яке розглядалось судом було висловлено прохання про вирішення долі речових доказів і таке клопотання було заявлено в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України. Однак, дане питання судом не вирішувалось, висновки з цього приводу відсутні.

При цьому, зауважує, що на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського від 28 жовтня 2021 року по справі №344/16909/21 про накладення арешту на земельну ділянку Товариства , 14 грудня 2021 року орган ДВС вніс запис про обтяження майна Товариства у Реєстр речових прав. Станом на сьогодні Реєстр речових прав містить відповідне обтяження майна Товариства.

Товариство повідомляло орган ДВС про припинення арешту земельної ділянки з огляду на закриття кримінального провадження та приписи ч. 4 ст. 132 КПК України, висновки слідчого судді, викладені в ухвалі від 05 серпня 2025 року та суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, копії яких надавались. Однак, орган ДВС листами від 28,29 серпня 2025 року повідомив про неможливість вчинення такої дії як скасування відповідного обтяження в Реєстрі речових прав з огляду на відсутність відповідного судового рішення про скасування раніше вжитого арешту, що передбачено ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Така колізія стала можливою виключно з огляду на недолік Закону України №2810-ІХ від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня 2022 року), яким доповнено ст. 132 КПК України приписами частини 4, однак законодавець не передбачив в ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» право державного виконавця скасовувати відповідний арешт при існуванні обставин, передбачених ч. 4 ст. 132 КПК України. Ситуація, що склалась порушує право власності ТОВ «РН-ІФ» на земельну ділянку, так як держава не спроможна реалізувати запроваджене нею ж правило, визначене ч. 4 ст. 132 КПК України

Під час апеляційного розгляду:

- представник ТОВ «РН-ІФ» адвокат ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення вказані вимоги закону були дотримані.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 1ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до сформульованого висновку у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі №554/2506/22 (провадження №51-4350кмо23), щодо застосування норми, передбаченої абзацом 1 ч. 4 ст. 132 КПК, у разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК України.

Суд вказав, що за приписами ч. 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

З матеріалів провадження слідує, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.10.2021 року в межах кримінального провадження №0000002 від 14.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, накладено арешт, як на речовий доказ, із забороною на розпорядження та відчуження на земельну ділянку із кадастровим номером :24:002:0113, яка належить ТОВ «РН-ІФ» () до його скасування у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

За результатами досудового розслідування старшим слідчим відділу Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 винесено постанову від 03.07.2025 року про закриття кримінального провадження №0000002 від 14.01.2020 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб Івано-Франківської міської ради ознак складу кримінального правопорушення.

Відповідно до правового висновку, який було сформульовано у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі №554/2506/22 (провадження №51-4350кмо23) у разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК, заходи забезпечення кримінального провадження припиняють свою дію.

Відповідно до вимог ст.36 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» саме на Верховний Суд, як на найвищий суд у системі судоустрою України покладено обов`язок щодо забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Так, відповідно до ст.46 зазначеного Закону Пленум Верховного Суду з метою забезпечення однакового застосування норм права при вирішенні окремих категорій справ узагальнює практику застосування матеріального і процесуального законів, систематизує та забезпечує оприлюднення правових позицій Верховного Суду з посиланням на судові рішення, в яких вони були сформульовані та за результатами аналізу судової статистики та узагальнення судової практики надає роз`яснення рекомендаційного характеру з питань застосування законодавства при вирішенні судових справ.

Таким чином, саме судова практика Верховного Суду є єдиним критерієм, який дозволяє систематизувати правові позиції та отримати роз`яснення щодо правильності застосування законодавства при здійсненні судочинства.

Висновки Верховного Суду щодо застосування норм права є обов`язковими для інших судів та всіх суб`єктів владних повноважень, оскільки забезпечують формування єдиної правозастосовної практики.

За таких обставин, посилання на те, що орган ДВС відмовляється скасувати відповідні обтяження в Реєстрі речових прав має нерелевантний характер, оскільки невиконання таких вимог суб`єктом владних повноважень свідчить про незгоду із правовою позицією Верховного Суду та порушує принцип правової визначеності, який є складовою верховенства права.

Таким чином, враховуючи, що внаслідок закриття кримінального провадження слідчим та закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні заходи забезпечення кримінального провадження припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК України, суд позбавлений можливості вирішувати питання про скасування арешту майна, який припинив свою дію після закриття кримінального провадження.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах ТОВ «РН-ІФ» про скасування арешту.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , яка подана в інтересах ТОВ «РН-ІФ», залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5