В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2025 р. м. Київ Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001940 від 07.06.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, громадянина України, із середньою освітою, працюючого не офіційно, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- останнім вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01.03.2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (сплатив);

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 під час дії ЗУ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 року, який в подальшому продовжений та діяв на день вчинення кримінального правопорушення, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , 06.06.2025 року приблизно о 17:10, проходячи по пр-ту Леоніда Каденюка, 10/2, у м. Києві повз магазину «Обладнання для салонів краси та майстрів манікюру», який на той момент не працював, через вікно магазину на стільці побачив тряпчану сумку чорного кольору, що належала ОСОБА_10 . Одночасно ОСОБА_4 побачив, що двері до приміщення магазину відчиненні та візуально в зазначеному приміщенні нікого не має.

У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, де спосіб вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 обрав проникнення до приміщення шляхом вільного доступу.

Далі, реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_4 , 06.06.2025 року приблизно об 17:10 скориставшись тим, що ОСОБА_10 знаходився в іншій кімнаті вищевказаного магазину, де проводив ремонті роботи, та за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 взяв сумку чорного кольору (сумку через плече) в якій знаходились наступні речі, а саме: грошові кошти в сумі 35 000 грн (купюра по 500 грн), мобільний телефон марки Samsung Galaxy А30, блакитного кольору на 32 GB, модель SM-A305FZBUSEK, IMEL354 638 101 937 398 з сім-карткою НОМЕР_1 , вартістю 1 975 грн, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний код, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія та номер НОМЕР_3 , довіреність на право керування транспортним засобом, ключи від гаражу (зв`язка 2 ключа), які належать ОСОБА_10 , після чого, направився до виходу з приміщення та в подальшому пішов у невідомому напрямку.

Вчинивши вказане протиправне діяння, ОСОБА_4 із викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення 06.06.2025 року о 17:12 та в подальшому розпорядився майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму у розмірі 36975 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачене КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Обвинувачений показав, що 06.06.2025 року близько 17:10 за адресою: м. Київ, пр-т Леоніда Каденюка, 10/2, він проходив повз магазин «Обладнання для салонів краси та майстрів манікюру», який на той момент не працював, зайшовши до нього, таємне викрав сумку чорного кольору, в якій знаходились: грошові кошти в сумі 35 000 грн, мобільний телефон марки Samsung Galaxy А30, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ідентифікаційний код, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність на право керування транспортним засобом, ключі від гаражу, картки. Після чого, місце злочину покинув та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме: сумку з телефоном викинув, а документи, картки та грошові кошти забрав до себе додому. На наступний день до нього прийшли працівники поліції та затримали. Він зізнався у вчиненому та сприяв слідству. Під час затримання у нього було вилучено викрадені документи та частину грошових коштів. Зокрема зазначив, що всі обставини, так як вони викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення відповідають дійсності та розуміє, що його дії були умисними, з проникненням у приміщення, вчинені під час дії воєнного стану в державі. У скоєному щиро каявся, бажає відшкодувати завдану шкоду потерпілому. Просив повернути потерпілому кошти, які в нього вилучили під час затримання, решту - він відшкодує з заробітної плати. Запевняв, що більше правопорушень вчиняти не буде, готовий понести покарання відповідно до законодавства України. У судовому засіданні досліджено матеріали кримінального провадження, які надав прокурор, та документи, що характеризують особу обвинуваченого. Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження. За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, в тому числі і тих, що характеризують особу обвинуваченого. Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства. Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням у приміщення, в умовах воєнного стану, і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України. При цьому суд враховує позицію ОП ВС, викладену у постанові № 722/594/22 від 15.01.2024 року, відповідно до якої за ч. 4 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин. При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого - вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому; щодо свого нез`явлення в судові засідання та розшуку пояснив, що він не має особистого телефону, суду надав номер телефону дівчини, з якою проживав, однак на сьогодні вони не проживають разом, тому не знав про виклики в суд, а також він працює весь день, зранку до вечора, тому не міг прибути в судове засідання, від суду не ухиляється і готовий понести покарання відповідно до закону; дані про його особу, зокрема: молодий вік, працює не офіційно; не одружений; орендує житло у м. Києві, під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; раніше неодноразово судимий; думку сторони обвинувачення, зокрема прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; думку сторони захисту - захист просив застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України. Також суд враховує заяву потерпілого від 15.08.2025 року, в якій потерпілий поклався на розсуд суду з приводу покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України ОСОБА_4 , є щире каяття, оскільки обвинувачений визнав свою вину повністю та висловив щирий жаль з приводу учинених протиправних дій.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 під час та після вчинення злочинних дій. Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин даного кримінального провадження, тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з максимальним іспитовим строком на 3 (три) роки, поклавши на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Підстав для застосування ст. 69, ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не вбачає.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Щодо цивільного позову, то потерпілим ОСОБА_11 у суді був заявлений такий позов, в якому він просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 41 499 грн 00 коп.

Цивільний позов обґрунтовано тим, що цивільний відповідач (обвинувачений ОСОБА_4 ) своїми умисними протиправними діями завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 41 499 грн.

У своїй заяві від 15.08.2025 року потерпілий зазначив, що цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 та його захисник у судовому засіданні цивільний позов просили задовольнити частково, враховуючи зазначену в обвинувальному акті встановлену матеріальну шкоду (36 975 грн 00 коп) та те, що грошові кошти у розмірі 2500 грн було повернуто потерпілому під розписку.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми ЦПК України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом визнано доведеним, що обвинувачений завдав матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Відповідно до обвинувального акту матеріальна шкода становить 36975 грн. Дані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, як такі, що доведені та підтверджуються відповідними доказами, які зібрані на досудовому розслідуванні кримінального провадження та надані прокурором у судовому засіданні.

Таким чином, з обвинуваченого на користь потерпілого підлягає стягненню майнова шкода в сумі 34 475 грн 00 коп, враховуючи повернення потерпілому 2500 грн, що підтверджується його розпискою, яка міститься в матеріалах провадження.

Отже, цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Приймаючи таке рішення без участі потерпілого, від якого є відповідна заява, в якій він не заперечував проти розгляду справи без його участі, суд виходить з засад ч. 5 ст. 28 КПК України, не допускаючи зайвого формалізму, оскільки кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк стало предметом судового розгляду. Запобіжний захід у ОСОБА_4 на час ухвалення вироку відсутній. Процесуальні витрати у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 124 КПК України. Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України. Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у ОСОБА_4 відсутній.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 34 475 грн (тридцять чотири тисячі чотириста сімдесят п`ять) грн 00 коп.

У решті позовних вимог ОСОБА_10 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертиз:

- № СЕ-19/111-25/42598-ТВ від 11.07.2025 року в розмірі 1337 грн 10 коп;

- № СЕ-19/111-25/42610-Д від 11.07.2025 року в розмірі 2674 грн 20 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні: - 2 сліди папілярних узорів - знищити; - грошові кошти в сумі 2 500 грн, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний код, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 АА935402, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія та номер НОМЕР_3 , довіреність на право керування транспортним засобом, банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_4 та «Монобанк» № НОМЕР_5 , які були передані ОСОБА_10 на відповідальне зберігання - залишити ОСОБА_10 ;

- DVD-R диски - залишити в матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору, обвинуваченому та його захиснику. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1