ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/1937/25

Провадження № 11-кп/820/651/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого за ч.3 ст. 332 КК України ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 вересня 2025, в межах кримінального провадження № 0000540 від 02 квітня 2025, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 07 листопада 2025 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, зокрема не допитано свідків, а відтак обвинувачений, знаходячись на волі, зможе незаконно впливати на свідків та схиляти їх до зміни показань. Крім того, заявлені ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися, а тому лише найсуворіший запобіжний захід-тримання під вартою, на даний час, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Апелянт вважає, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, не порушуючи норми КПК України, оскільки в нього на утриманні є троє неповнолітніх дітей, з яких двоє малолітні, що дало б змогу піти на роботу його дружині для заробітку коштів на утримання дітей. Продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою із заставою з максимальним розміром, передбаченим щодо особи підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн., відповідно до пункту 5 статті 182 КПК України, є занадто суворим запобіжним заходом, суперечить практиці ЄСПЛ, України та є непомірно великою сумою для обвинуваченого.

Захисник вказує, що суд не взяв до уваги, що матеріальна шкода в даному кримінальному провадженні відсутня, обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей двоє з яких малолітні, злочин не пов`язаний із злочинами проти життя та здоров`я особи, позитивні характеристики з місця проживання, відсутність рухомого, нерухомого майна, інших джерел доходу, а також його намір, в подальшому, проходити військову службу в лавах ЗСУ.

Апелянт стверджує, що жодний ризик, передбачений статтею 177 КПК України, окрім тяжкості злочину, прокурором не доведений. Обвинуваченому ОСОБА_7 , в разі обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, не має сенсу переховуватись від суду, так як він усвідомлює, що при переховуванні він собі нашкодить, що може в подальшому призвести до більш жорстких процесуальних наслідків. Обвинувачений ОСОБА_7 має навички поводження з вогнепальною зброєю, проходив службу в ОВС і готовий за своїми професійними навиками до проходження військової служби у цей складний для країни час.

Також, існують нові обставини, які суд не взяв до уваги і не дав їм належної оцінки:

- наявність позитивної характеристика, засвідченної відповідним актом з постійного місця проживання;

- інформація про майновий стан ОСОБА_7 ;

- клопотання захисту про визнання винуватості з метою максимального прискорення процесу та залучення ОСОБА_7 до сил оборони у воєнний час;

- наявність клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про доставления обвинуваченого ОСОБА_7 до них, з метою проходження ВЛК та встановлення його ступеню придатності до військової служби, на підставі його заяви.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 його захисника ОСОБА_6 , на підтримку апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до частин 1-3 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід стосовно обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань, суд, під час судового розгляду, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися, в кожному кримінальному провадженні, з урахуванням конкретних обставин.

Ухвала місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

Положеннями п.4 ч.2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як убачається з матеріалів судового провадження, на розгляді в Староконстянтинівському районному суді Хмельницької області перебуває кримінальне провадження №0000540 від 02 квітня 2025 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.332 КК України.

Прокурором, в суді першої інстанції, подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , яке відповідає вимогам ст.184 КПК України, які ставляться до клопотань слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може ухилитись від суду, розгляд справи ще триває, не допитано свідків, що обумовлює необхідність продовження застосованого запобіжного заходу.

Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином, перевірялись суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу.

Обвинуваченому ОСОБА_7 під час досудового розслідування застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого ухвалою суду від 23 липня 2025 року продовжено по 20 вересня 2025 року включно.

До спливу цього строку судове провадження завершити не представляється можливим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, та який в умовах воєнного стану визначається високим ступенем суспільної небезпеки.

Місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі, та зважаючи на покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у випадку доведення винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, він може ухилятись від суду.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 раніше не судимий, однак обвинувачується у вчинені аналогічного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, і відповідний обвинувальний акт з 28 вересня 2022 року перебуває на розгляді у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області. Вказане свідчить про те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може продовжувати вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

Також у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, зокрема не допитано свідків, а відтак обвинувачений, знаходячись на волі, зможе незаконно впливати на свідків та схиляти їх до зміни показань.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені ризики, які були враховані при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та вони виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, а тому слід продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , адже лише такий найсуворіший запобіжний захід, на даний час, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на думку суду, не зможе запобігти відповідним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Суд врахував наявність в обвинуваченого постійного місця проживання, дружини та трьох неповнолітніх дітей, однак вважав, що ці обставини не є визначальними, оскільки вже існували на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та були враховані при обранні запобіжного заходу.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що він не вчиняв інкримінованого йому злочину, не є підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки на даній стадії судового розгляду суд не надає оцінку доказам, а лише перевіряє чи продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з чим погоджується колегія суддів.

Твердження сторони захисту в суді першої та апеляційної інстанції, що обвинувачений має намір проходити військову службу, також не є підставою для зміни йому запобіжного заходу, оскільки вказане питання вирішується в порядку ст.616 КПК України.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції прокурор довів, що застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.

Доводам захисника про можливість застосування ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу надавалась оцінка попередніми ухвалами суду.

Твердження апелянта про відсутність ризиків, а відтак і про можливість зміни запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження, під час їх розгляду апеляційним судом, з врахуванням характеру висунутого обвинувачення та обставин кримінального провадження.

Колегія суддів враховує те, що чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений (обвинувачена) при застосуванні до нього (неї) більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього (неї) процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 ч.1 ст.177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст.178 КПК України, в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , з чим погоджується апеляційний суд.

Крім того, жодних переконливих доказів з приводу того, що зменшились ризики, передбачені ст.177 КПК України, до суду апеляційної інстанції стороною захисту надано не було.

Щодо доводів захисника про непомірний розмір застави, визначений обвинуваченому ОСОБА_7 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 п. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно.

Із врахуванням зазначеної норми, судом першої інстанції враховано обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , дані про особу обвинуваченого, ступінь суспільної небезпеки та визначено розмір застави у відповідності до норм вказаної статті, а тому доводи захисника щодо непомірного розміру, визначеної судом застави, колегія суддів вважає безпідставними і не вбачає підстав для її зменшення.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції із застосуванням відповідного розміру застави, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, на даній стадії судового розгляду.

Твердження апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_7 на утримані трьох неповнолітніх дітей, з яких двоє малолітні, перебування його в шлюбі, наявність позитивної характеристики з постійного місця проживання, інформації про майновий стан ОСОБА_7 , клопотання захисту про визнання винуватості з метою максимального прискорення процесу та залучення ОСОБА_7 до сил оборони в воєнний час, наявність клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про доставлення ОСОБА_7 до них, не дають колегії суддів підстав для зміни застосованого запобіжного заходу на більш м`який чи зменшення розміру застави, з огляду на те, що ризики, передбачені ст. 177 КК України, які існували на час застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як зазначалось вище, не зменшились та з огляду на тяжкість злочину та покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.332 КК України, яке може бути йому призначене, у разі визнання його винуватим.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини, без належного співставлення висновків ЄСПЛ у справах, у яких вони були сформульовані з фактичними обставинам цього кримінального провадження, що не може бути розцінено як належне обґрунтування своїх доводів та підстава для скасування оскарженого рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407, 418, 4221 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 вересня 2025 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого за ч.3 ст. 332 КК України ОСОБА_7 , в межах кримінального провадження № 0000540 від 02 квітня 2025 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3