ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду (ВАКС) ОСОБА_1 (далі - слідчий суддя чи суд),

отримавши скаргу ОСОБА_2

на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України (НАБУ),

яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) після отримання заяви про кримінальне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий опис судового провадження.

11.12.2025 до ВАКС надійшла скарга ОСОБА_2 (далі - скаржник) на бездіяльність НАБУ, для розгляду якої відповідно до статті 35 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) і протоколу автоматизованого визначення слідчого судді визначено слідчого суддю ОСОБА_1 .

2. Короткий виклад скарги.

2.1. Скаржник у скарзі просив: «1. Визнати незаконною відмову Національного антикорупційного бюро України у внесенні відомостей до ЄРДР за моєю заявою від 31 жовтня 2025 року. 2. Зобов`язати НАБУ внести відповідні відомості до ЄРДР у порядку ст. 214 КПК України та розпочати досудове розслідування. 3. Повідомити мене у встановлений законом строк про результати виконання ухвали.»,

що обґрунтовувалось зокрема таким: «31 жовтня 2025 року мною було подано заяву вх. №Т-13627, адресовану особисто Директору НАБУ «про приховування керівництвом Національного антикорупційного бюро України (НАБУ) явних і документально підтверджених фактів та доказів явної корупційної діяльності та бездіяльності суддів Великої Палати Верховного Суду у судовому провадженні №13-23зво24, ухвала від 21.08.2024р. (наявні об`єктивні ознаки та обставини злочинів за cm. cm. 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України), у наданій відповіді вих. №112- 284/30493 від 08.10.2025р. на заяву від 01.10.2025р., вх. №Т-12028, адресовану особисто Директору НАБУ», в якій довів суттєвою аргументацією та наданими документальними матеріалами протиправність та безпідставність позиції НАБУ, викладеної т.в.о. Керівника Управління ОСОБА_3 (дивись в додатках копію відповіді вих. 112- 294/30493 від 08.10.2025р.), та обґрунтовано зазначив, що Національним антикорупційним бюро України здійснено спробу приховати суть моєї заяви від 01.10.2025р. та звести її до безпідставної та необґрунтованої незгоди з судовим рішенням, прохання перевірки законності та обґрунтованості судового рішення, можливої наявності суддівської помилки та дисциплінарної відповідальності суддів, проігнорувавши при цьому фактичні дані та докази зазначені у заяві від 01.10.2025р. та додатках до неї (наявні об`єктивні ознаки та обставини злочин за ст. ст. 364, 366 KK України), чим упереджено створено реальні істотні перешкоди у реалізації права та гарантії на судовий захист й безпосереднього звернення до суду на підставі Конституції України, реалізації мого права на судовий захист, та заподіяно істотної шкоди моїм правам та законним інтересам. Надав у якості вичерпного доказового матеріалу копію моєї заяви від 10.01.2025р. до Верховного Суду «про упереджену фальсифікацію (службове підроблення) Великою Палатою Верховного Суду, суті, підстав і прохань заяви вх. №68/0/257-24 від 15.07.2024р., потурання, при сприянні правоохоронних органів, постановленим суддею (суддями) завідомо неправосудних ухвал, приховуванню державною владою та правоохоронними органами України явних доказів системних зловживань владою (службовим становищем) їх відповідальними посадовими особами, істотних порушень конституційних гарантій і прав людини, верховенства права, ігноруванню ними доказів реального та потенційного конфлікту інтересів, - шляхом: 1. Постановлений 21.08.2024р. безпідставної та завідомо неправосудної ухвали про відмову у прийнятті заяви до розгляду (провадження №13-23зво24). 2. Ігнорування підстав і прохань заяви, гарантій прав людини та положень Конституції України, КПК України, ЗУ «Про звернення громадян». 3. Надання неправдивої інформації щодо суті, підстав, прохань заяви. 4. Приховування зазначених у заяві документально підтверджених фактичних даних, обставин та явних доказів істотного порушення прав людини, злочинних зловживань владою та службовим становищем, ігнорувань суті звернень, потенційного та реального конфлікту інтересів: - Касаційним кримінальним судом Верховного Суду; - Головою Верховної Ради України та відповідними Комітетами;- Уповноваженим ВРУ з прав людини; - Головою Вищої Ради правосуддя; - керівництвом Офісу Президента України за безконтрольності Президента; - Генеральним прокурором, його Офісом та територіальними органами», та копію ухвали щодо неї Великої Палати ВС від 21.01.2025р., судове провадження №13-4зво25 (дивись у додатках). У заяві від 31.10.2025р. було й чітко викладено фактичні дані, які обґрунтовують наявність ознак кримінальних правопорушень, зокрема: опис конкретних рішень та процесуальних дій Великої Палати Верховного Суду; - документи, що підтверджують неправомірність відмов у прийнятті заяв; - викладений склад злочину за кожною інкримінованою статтею (об`єктивна, суб`єктивна сторони, наслідки, причинний зв`язок); - обґрунтування завданої шкоди та суспільно небезпечних наслідків. Також було узагальнено сформульовано склад злочину. Отже належним обґрунтуванням та наданням конкретних документальних матеріалів мною була додатково підтверджена об`єктивність зазначених у заяві від 01.10.2025р. даних, які безпосередньо свідчать про ознаки вчинення суддями Великої Палати Верховного Суду корупційних та пов`язаних з корупцією кримінальних правопорушень, а саме: - упереджене ігнорування суддями Великої Палати Верховного Суду поданої мною заяви від 15.07.2024р. (судове провадження №13-23зво24), системність якого документально підтверджена результатами реагування суддів і на мою заяву від 10.01.2025р., ухвалою від 21.01.2025р. у судовому провадженні №13-4зво25 (дивись копії заяви і ухвали в додатках); - системність незаконності та безпідставної відмови Великої Палати у прийнятті зазначених заяв до розгляду; - наявність у діях суддів, що підписали ухвали, ознак складів злочинів, передбачених ст. 364 ч. 2 та ст. 366 ч. 2 КК України, що належать до категорії корупційних або пов`язаних з корупцією кримінальних правопорушень; - відповідності викладених обставин критеріям підслідності НАБУ. Просив-. 1. Внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про обставини, викладені у заяві від 01.10.2025р. вх. №Т-12028, документально підтверджені додатками до неї, і додатково роз`яснені та обгрунтовані у заяві від 31.10.2025 р. 2. Забезпечити проведення досудового розслідування детективами НАБУ. 3. Повідомити мене у встановленому законом порядку про результати розгляду цієї заяви. 4. Особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяви, та підписати відповідь на неї. В отриманій мною 08.12.2025р. в приймальні НАБУ копії відповіді вих. №03/1-294/37177 від 01.12.2025р. (поштою мною на даний момент відповідь взагалі не отримана), Заступник Директора ИАБУ ОСОБА_4 повідомила, що «на сьогодні відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР та/або перегляду раніше прийнятого рішення», мотивуючи це тим, що «не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення корупційних чи інших кримінальних правопорушень», а також нею зазначено, що: «в діях працівників НАБУ Управлінням внутрішнього контролю порушень чинного законодавства не встановлено». Зазначене рішення НАБУ є необгрунтованим, незаконним, протиправним і суперечить: - вимогам ст. 214 КПК України щодо безумовного обов`язку внести відомості до ЄРДР; - практиці Верховного Суду щодо мінімального порогу достатності даних для реєстрації кримінального провадження; - Рішенню Конституційного Суду від 30.06.2020 №8-р/2020 щодо змісту повідомлення про злочин».

3. Обґрунтування позиції суду.

3.1. Частиною 1 статті 11 КК визначено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення, а згідно з частиною 1 статті 2 КК, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних елементів, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення, а саме: 1) об`єкт; 2) об`єктивна сторона; 3) суб`єкт; 4) суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу кримінального правопорушення, що виключає її кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Пунктом 1 розділу 2 чинного Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора від 17.08.2023 №231 зі змінами, визначено, що до Реєстру вносяться відомості про: час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність тощо.

Згідно з пунктом 2 глави 3 розділу ІІ цього Положення відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до правового висновку, зробленого у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (ККС ВС) від 30.09.2021 в справі №556/450/18, «підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР».

Тобто для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації такого діяння саме як кримінального правопорушення за певною статтею КК. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке зініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

3.2. Згідно із частиною 1 статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303-308 КПК.

Пунктами 1-11 частини 1 статті 303 КПК визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, а згідно частини 2 статті 303 КПК скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу.

Зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК передбачено право оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Системне тлумачення статей 214 і 303 КПК свідчить, що предметом судового контролю слідчим суддею може бути бездіяльність уповноваженого органу досудового розслідування у формі невнесення відомостей до ЄРДР після отримання належно обґрунтованої заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, що передбачає такі обов`язкові ознаки: 1) належним заявником до органу досудового розслідування належним чином подана заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення із викладом вагомих обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) після отримання такої заяви чи повідомлення слідчим чи прокурором не внесено у визначений законом строк відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

3.3. Відповідно до частини 1 статті 304 КПК, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною 1 статті 303 цього кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 01.10.2025 скаржник подав особисто до НАБУ заяву вх.№Т-12028 про вчинення кримінальних правопорушень, і 31.10.2025 скаржник подав до НАБУ заяву вх.№Т-13627 про бездіяльність НАБУ.

З огляду на це, останнім днем строку можливого подання скарги на бездіяльність НАБУ (який відраховується з дня, наступного за днем спливу встановленого КПК 24-годинного строку) було 12.10.2025, проте фактично скарга подана до ВАКС лише 11.12.2025.

Належить зазначити, що не має жодного значення отримання скаржником згаданих в скарзі листів НАБУ від 08.10.2025 вих.№112- 284/30493 та від 01.12.2025 вих.№03/1-294/37177, якими скаржника двічі повідомлено про відсутність достатніх правових підстав для внесення відомостей до ЄРДР та/або перегляду раніше прийнятого рішення, бо «не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення корупційних чи інших кримінальних правопорушень», оскільки надання таких листів будь-яким чином не пов`язано із протіканням встановленого КПК 24-годинного строку.

3.4. Статтею 113 КПК визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього кодексу

Частинами 1, 3, 5, 7 статті 115 КПК визначено, що строки, встановлені цим кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію…При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку… При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу…При обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Згідно із частиною 1 статті 117 КПК, пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Пропущений строк у кримінальному провадженні, що здійснюється з урахуванням особливостей, визначених статтею 615 цього кодексу, може бути поновлений, якщо заінтересована особа подала клопотання не пізніше 60 днів з дня припинення чи скасування воєнного стану.

З огляду на вищенаведене, поновленню підлягають порушені винятково з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом, адже дотримання строків звернення до суду є одним із засобів забезпечення виконання завдань кримінального провадження учасниками судового провадження, оскільки інститут строків у кримінальному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності та стимулює як суд, так й учасників кримінального процесу добросовісно користуватись правами та належно виконувати обов`язки.

Відтак поважними причинами пропуску процесуального строку можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась із скаргою, заявою чи клопотанням, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Враховуючи наведене очевидно, що у цьому випадку скаржник пропустив встановлений КПК процесуальний строк на оскарження бездіяльності, за відсутності поважних причин для поновлення пропущеного строку та існування реальних істотних перешкод чи труднощів для своєчасного вчинення процесуальних дій.

3.5. Відповідно до частин 2, 3 статті 304 КПК скарга повертається, якщо: 1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною 1 цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення. Копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Перевіривши й оцінивши відомості, наведені у скарзі та доданих матеріалах, слідчий суддя вважає, що наявна підстава, визначена пунктом 3 частини 2 статті 304 КПК, тому скаргу належить повернути скаржнику.

Керуючись статтями 303-309, 369-372, 532 КПК, суд

ПОСТАНОВИВ:

Повернути ОСОБА_2 скаргу разом з усіма доданими матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення або отримання її копії (якщо ухвала постановлена без виклику осіб) шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1 _________