Справа № 697/3112/25
Номер провадження 1-кп/697/69/2026
У Х В А Л А

Іменем України

08 січня 2026 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

з участю: секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Канів Черкаської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 22.06.2020 за №0000354 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канів Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого лікарем-хірургом з надання швидкої та невідкладної допомоги хірургічного відділення КНП «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Канівського міськрайонного суду Черкаської області знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.06.2020 за №0000354 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він згідно з наказом № 71 від 01.08.1995, був прийнятий на посаду лікаря-хірурга поліклінічного відділення Канівської центральної районної лікарні та відповідно до наказу головного лікаря Канівської ЦРЛ № 3/2 к від 17.01.2005 переведений на посаду лікаря-хірурга з надання швидкої та невідкладної допомоги хірургічного відділення і згідно з посадовою інструкцією чергового лікаря приймального відділення Канівської ЦРЛ, затвердженою головним лікарем Канівської ЦРЛ від 21.06.2018, з якою ОСОБА_5 ознайомлений під розпис 21.06.2018, черговий лікар відповідно до: п.2.3.1 приймає та оглядає хворих за направленням: амбулаторно-поліклінічної служби, ЕМД, «за самозверненням»; п.2.3.2 встановлює попередній діагноз хворому; п.2.3.3 організовує в разі потреби консультації інших спеціалістів; п.2.3.4. вирішує питання про госпіталізацію, в т.ч. негайну при загрозливих станах; п.2.3.5. в разі відмови від госпіталізації реєструє в журналі відмов її обгрунтування; п.2.3.6. надає у разі потреби невідкладну допомогу згідно протоколів та клінічних маршрутів; п.2.3.7. при госпіталізації у відділення де відсутній черговий лікар відділення, призначає обстеження та лікування.

21.06.2020 о 18 год 40 хв. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, звернувся до приймального відділення Комунального некомерційного підприємства «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області, яке розташоване за адресою: вул. Успенська, 15-А в м. Канів Черкаської області, для отримання медичної допомоги, де у приймальному відділенні в цей час виконував обов`язки чергового лікаря приймального відділення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у подальшому, після звернення ОСОБА_7 , останньому була надана медична допомога шляхом огляду черговим лікарем, вимірювання артеріального тиску, проведення електрокардіографії із скеруванням отриманих даних на додаток- месенджер (Viber) лікарю-анестезіологу, а також були рекомендовані консультація сімейного лікаря та пероральний прийом медикаментозних засобів (кардіомагніл, моносан).

Однак, черговий лікар ОСОБА_5 , діючи недбало та несумлінно, всупереч вимог Наказу МОЗ України від 3 березня 2016 року № 164 «Про затвердження та впровадження медико-технологічних документів зі стандартизації медичної допомоги при гострому коронарному синдромі без слевації сегмента ST» (чинного на той час), не виконав свої обов`язки, що полягали у зборі анамнезу захворювання ( в т.ч. із визначенням часу від початку нападу болю в грудях, тривалості та характеру останнього), проведенні огляду хворого з оцінкою його загального стану, стану життєво-важливих функцій, а також функцій серцево-судинної дихальної систем (зокрема - з визначенням характеру частоти серцевих скорочень, аускультацією серця та легень), призначенні інструментального обстеження з реєстрацією ЕКГ або передачі біометричних ЕКГ-сигналів у консультативний телеметричний центр (з метою вирішення термінових питань інтерпретації ЕКГ, в т.ч. - і за умов повторного її проведення протягом наступних 20-30'), забезпеченні відповідної медикаментозної підтримки (шляхом призначення нітрогліцеринів, препаратів ацетилсаліцилової кислоти та анальгетиків) з наступною організацією госпіталізації (без самостійного пересування хворого) у заклад охорони здоров`я, що надає вторинну (спеціалізовану кардіологічну) допомогу та не провів огляд пацієнта ОСОБА_7 , не здійснив необхідних обстежень і не надав належної медичної допомоги, не вчинив передбачених вимогами вищезазначеного Наказу дій та безпідставно відмовив у наданні первинної медичної допомоги, мотивуючи це тим, що необхідно звернутися до сімейного лікаря.

Після відмови у наданні допомоги ОСОБА_7 повернувся до місця свого проживання, де 22.06.2020, близько 00:27 год., лікарі швидкої допомоги констатували смерть останнього, і відповідно до висновку комісійної експертизи ДСУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» № 252/20 від 07.06.2022, причиною смерті останнього є ішемічна хвороба серця з виникненням гострого трансмурального інфаркту міокарду з розривом волокон серцевого м`язу, масивною кровотечею в тканину епікарду та порожнину навколосерцевої сумки з розвитком кардіогенного шоку. Характер реактивних запальних змін тканин ураженої ділянки серцевого м`язу вказує на можливість їх виникнення в термін не менше 12 годин до моменту настання смерті пацієнта. Незважаючи на те, що дані вивчення результатів електрокардіографії, проведеного 21.06.2020 о 20 годині не виявили переконливих ознак слевації сегменту ST, втім зміщення сегменту ST у V2-V3 відведеннях (по типу синдрому ранньої реполяризації шлуночків) у сукупності із виявленою депресією сегменту ST в 1-му стандартному та AVL відведеннях до 0,5-1 мм, можуть свідчити про наявність ознак ішемії міокарда у пацієнта. Попередній діагноз «ІХС», атеросклеротичний кардіосклероз з метою виключення наявності у хворого гострого коронарного синдрому мав бути об`єктивізованим комплексним (зокрема клініко-лабораторним, в т.ч. - з проведенням тропонінового тесту) обстеженням ОСОБА_7 в динаміці. При зверненні пацієнта до медичного закладу зі скаргами, які можуть свідчити про симптоми гострого коронарного синдрому, вимогами Наказу МОЗ України від 03 березня 2016 р № 164 «Про затвердження та впровадження медико-технологічних документів зі стандартизації медичної допомоги при гострому коронарному синдромі без слевації сегмента ST (чинного на той час) передбачені наступні обов`язкові дії лікаря, що надає первинну медичну допомогу: збір анамнезу захворювання ( в т.ч. із визначенням часу від початку нападу болю в грудях, тривалості та характеру останнього), проведення огляду хворого з оцінкою його загального стану, стану життєво-важливих функцій, а також функцій серцево-судинної дихальної систем (зокрема - з визначенням характеру частоти серцевих скорочень, аускультацією серця та легень), призначення інструментального обстеження з реєстрацією ЕКГ або передачі біометричних ЕКГ-сигналів у консультативний телеметричний центр (з метою вирішення термінових питань інтерпретації ЕКГ, в т.ч. - і за умов повторного її проведення протягом наступних 20-30'), забезпечення відповідної медикаментозної підтримки (шляхом призначення нітрогліцеринів, препаратів ацетилсаліцилової кислоти та анальгетиків) з наступною організацією госпіталізації (без самостійного пересування хворого) у заклад охорони здоров`я, що надає вторинну (спеціалізовану кардіологічну) допомогу. Однак, черговим лікарем ОСОБА_5 вимоги названого «Наказу» виконані в недостатньому об`ємі, обмежились встановленням артеріального тиску та реєстрації ЕКГ), дані проведеного електрокардіографічного дослідження для термінової інтерпретації отриманих результатів, узгодження тактики ведення хворого та його маршрутизації не були надані до консультативного телеметричного центру (з метою встановлення і обгрунтування клінічного діагнозу), не був скерований до стаціонару для зазначеного вище комплексного обстеження і динамічного спостереження, а також показаного лікування в умовах спеціалізованого (насамперед - кардіологічного) відділення лікарні. Недоліки надання медичної допомоги на до госпітальному етапі лікування призвели до погіршення стану хворого в цей період. Фактором настанню смерті ОСОБА_7 , слід зазначити наявність у хворого несприятливого соматичного фону, обумовленого поширеним атеросклеротичним ураженням судин мозкових оболонок, серця, нирок, ідіопатичною кардіоміопатією, застійною пневмонією. Разом з тим, за умов належного комплексного обстеження, термінової госпіталізації (на ношах, з виключенням фізичних навантажень) до профільного відділення лікарні із своєчасним діагностування гострого коронарного синдрому і відповідним його лікування можливість запобігання розвитку важких ускладнень гострого інфаркту міокарда, а отже і сприятливого виходу пацієнта (в аспекті - збереження життя) не може бути виключеною. Згідно чинного законодавства відповідальність за лікування хворого несе лікар, який надавав медичну допомогу. Відповідно довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (Випуск 78, Охорона здоров`я, затверджено наказом МОЗ України від 29.03.2002 № 117) - лікар керує роботою середнього медичного персоналу, визначає тактику проведення обстеження пацієнта, об`єм, шляхи та терміновість отримання необхідної консультативної допомоги, з організацією безпосереднього його огляду профільними спеціалістами (в даному випадку - терапевтом, кардіологом або реаніматологом). Між названими вище недоліками, які мали місце з боку чергового лікаря КНП «Канівська ЦРЛ» ОСОБА_5 на етапі надання до госпітальної медичної допомоги і настанням смерті ОСОБА_7 вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч.1 ст. 140 КК України - неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Обвинувачений та його захисник у підготовчому судовому засіданні подав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, вчинення якого йому інкримінується 21.06.2020. Оскільки з дня вчинення інкримінованого кримінального правопорушення минуло більше ніж 3 роки, тому у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений ч.1 ст. 49 КК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений клопотання підтримав, просив його задовольнити. Він розуміє наслідки закриття провадження у цій частині, проте надає свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання щодо звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України на підставі ч.1 ст. 49 КК України, оскільки на день розгляду справи минув встановлений законом строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Потерпіла вважала, що необхідно проводити розгляд кримінального провадження, при вирішенні клопотання захисника покладалася на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, дійшов до такого висновку.

За змістом статей 284-288 КПК України, підставами для звільнення від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

При встановленні підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, суд, відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, суд має невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з таким клопотанням.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до частини восьмої цієї статті, закриття кримінального провадження не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Відповідно до обвинувального акту, який надійшов до Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, яке мало місце 20.06.2020.

Відповідно до ч.4 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КК України відносяться до нетяжких злочинів.

Відповідно до санкції ч.1 ст. 140 КК України невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого, карається позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до п`яти років або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до двох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Згідно зі ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише такий сплив відповідного строку давності, який закінчився до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення певної тяжкості. Таким чином строк давності продовжує спливати і в період досудового розслідування, і протягом судового розгляду кримінального провадження, і після оголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх сплив. Отже, якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, у якій стадії кримінального процесу знаходиться кримінальне провадження щодо цієї особи.

Отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК України.

Даних про те, що в зазначені строки ОСОБА_5 ухилявся від слідства чи суду матеріали кримінального провадження не містять.

Обвинуваченому ОСОБА_5 судом роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою обставиною та роз`яснено суть обвинувачення, право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, право на судове провадження в повному обсязі в загальному порядку, однак ОСОБА_5 наполягав на закритті даного кримінального провадження за обвинуваченням за ч.1 ст. 140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

При вирішення питання про закриття справи суд не вправі вирішувати питання про винність особи, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи, що з моменту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України минули диференційовані у п. 2 ч.1 ст.49 КК України строки притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності та з огляду на викладене, враховуючи обмеження строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування особи, що вчинила злочин, за відсутності обставин, що є перешкодою для застосування положень ст. 49 КК України, наявністю обставин, що підтверджують закінчення строків давностi за вчинений злочин, передбачений ч.1 ст. 140 КК України, згоди обвинуваченого на його звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, суд вважає, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, підлягає задоволенню, а тому суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 2 ч.1 ст.49 КК України та закрити щодо нього кримінальне провадження за ч.1 ст. 140 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 284, 285-288, 314, 315, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 22.06.2020 за №0000354 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, закрити у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Речові докази у кримінальному провадженні:

електрокардіограму від 21.06.2020 на ОСОБА_7 та диск CD-R Verbatim з відеозаписом з камер відеоспостереження КНП «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000354;

гістологічний матеріал трупа ОСОБА_7 , який передано до кімнати зберігання речових доказів ВП № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області- знищити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Канівський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо воно не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію ухвали у суді.

Головуючий ОСОБА_1