УХВАЛА

18 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 761/18650/22

провадження № 51-3656ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року,

встановив:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій порушив питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінальногопроцесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 та ч. 5 цієї статті.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень

при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа,

яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону,

що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи

в обґрунтування кожної позиції.

Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений

у касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами, як на підставу, передбачену п. 1 ч. 1

ст. 438 КПК, для визнання оскаржених судових рішень незаконними, доводів

на обґрунтування того, у чому саме полягали такі порушення із урахуванням положень ст. 412 КПК, не наводить. Натомість засуджений, вказуючи на наявність істотних порушень процесуального закону, наводить доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що не може вважатись належним обґрунтуванням підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК.

Крім того, засуджений, посилаючись на неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність, а саме ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) за ознакою великого розміру, як на підставу, визначену п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування оскаржених судових рішень, доводів на обґрунтування вказаної позиції із урахуванням ст. 413 КПК не наводить, а лише заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

При цьому колегія суддів звертає увагу засудженого на те, що суд касаційної інстанції позбавлений можливості надати доказам іншу оцінку, аніж ту, що її надали суди першої та апеляційної інстанцій. Зазначене, як убачається зі змісту касаційної скарги засудженого, залишилось поза його увагою.

Також, як видно з касаційної скарги, засуджений, іменуючи її частину «щодо застосування кваліфікуючої ознаки в умовах воєнного стану», наводить положення

п. 11 ч. 1 ст. 67 КК як обтяжуючої покарання обставини (при тому, що згідно вироку обтяжуючих покарання обставин у цьому кримінальному провадженні щодо нього

не встановлено), положення пояснювальної записки до, як він зазначає, відповідного законопроекту, що став Законом № 2117-ІХ, однак жодних доводів у цій же частині касаційної скарги, які б стосувалися оскаржених судових рішень, ухвалених судами щодо нього, у взаємозв`язку із вищевказаним не наводить.

Крім цього, засуджений, вказуючи на призначення йому надмірного покарання, тобто невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, як на підставу, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування оскаржених судових рішень, лише формально посилається на несправедливість призначеного йому покарання, при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення ст. 414 цього Кодексу.

Також касаційна скарга взагалі не містить обґрунтування незаконності чи необґрунтованості рішення апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК з урахуванням статей 412-414 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень,

які оскаржуються. Однак засудженим вказану вимогу процесуального закону

не виконано взагалі.

Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття

касаційного провадження.

Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим

ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу засудженого без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків,

що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою,

яка подала касаційну скаргу.

Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК не додано усіх документів, які мають подаватися разом

з касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року щодо нього залишити

без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.

У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3