КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/6376/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

в режимі

відеоконференції обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілих - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №00001635 від 26.04.2023 щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , повернуто прокурору,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року обвинувальний акт від 07.07.2025 з додатками у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00001635 від 26.04.2023, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.5 ст.190, ч.3 ст.209, ч.1,2 ст.205-1, ч.1,4 ст.358, ч.3 ст.357 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних провопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.5 ст.190, ч.3 ст.209 КК України, - повернуто прокурору Київської міської прокуратури ОСОБА_6 .

Прийняте рішення суд вмотивував тим, що в порушення вимог ст.ст. 109, 291 КПК України, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення за сукупністю злочинів в обвинувальному акті викладено ідентичний зміст, що свідчить про не виконання вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України. В обвинувальному акті наведено диспозиції сукупно усіх інкримінованих кримінально-правових норм, не розділяючи їх по змісту фактичних обставин, що унеможливлює розмежування обвинувачення за кожним інкримінованим правопорушенням окремо для усвідомлення, які саме протиправні діяння кваліфіковані за тією чи іншою нормою, що в свою чергу позбавляє можливості обвинувачених на захист. При цьому, навіть кількість інкримінованих кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є різною.

Крім того, формулювання обвинувачення суперечить викладеним фактичним обставинам кримінального правопорушення, зокрема містить посилання на взаємовиключні ознаки, відсутні розкриття ролі кожного співучасника організованої групи та посилання на відповідну частину ст.27 КК України при кваліфікації дій ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Разом з тим, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відсутнє зазначення місця вчинення останнього більш тяжкого зі всіх інкримінованих правопорушень, що позбавляє суд можливості коректного визначення підсудності, відповідно вимог ч.1 ст.32 КПК України.

Також, суд звернув увагу, що вручення обвинувального акта є важливим етапом кримінального провадження в частині дотримання положень п.а ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Крім того, відповідно до вимог ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, з`ясовуючи його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. Якщо обвинувачених декілька, головуючий здійснює зазначені дії щодо кожного з них.

Суд звернув увагу на неможливість у подальшому виконання даних вимог процесуального закону, внаслідок порушень при складанні обвинувального акта, що порушує право обвинувачених на захист.

На думку суду, вищенаведені порушення є такими, що свідчать про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України, що є безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору, відповідно до вимог ст. 314 КПК України.

Прокурор, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року скасувати з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з підстав невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зауважує, що відповідно до ч.3 ст.314 КПК України повернення обвинувального акту є правом, а не обов`язком суду, тому підставою для повернення обвинувального акта не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити, чи створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України.

Прокурор зазначає, що в обвинувальному акті зазначені всі відомості, які передбачені ч.2 ст.191 КПК України, а тому вважає, що даний документ за формою та змістом відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

На переконання прокурора, під час підготовчого судового засідання, суд вийшов за межі власних повноважень, передбачених КПК України.

Наголошує, що визначення способу та обсягу викладу фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті належить до дискреційних повноважень прокурора.

Таким чином, прокурором на підставі встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п.13 ч.1 ст.3 КПК України викладено зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта, яке лише буде підлягати доведенню під час судового розгляду та в аспекті ст.338 КПК України не завжди може бути остаточним на момент його надходження до суду, а наведені в обвинувальному акті фактичні обставини в своїй сукупності дають уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, а також можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Питання про некоректність обвинувачення, правильність кваліфікації, є предметом розгляду обвинувального акта по суті та вирішуються за результатами такого розгляду, з`ясування цих обставин у підготовчому засіданні та використання як підстави для повернення прокурору обвинувального акта суперечить вимогам статей 291, 314 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, думку обвинувачених та захисників, представника потерпілих, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції не дотримано.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно частини 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Отже, суд може повернути прокурору обвинувальний акт виключно з підстав його невідповідності вимогам статті 291 КПК України.

Вимоги щодо обвинувального акта викладені у ст.291 КПК України, які загалом, стосуються його форми та змісту. Так, відповідно до ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт складається та підписується слідчим (в окремих випадках прокурором), після чого затверджується прокурором (ч.ч. 1 та 3 ст. 291 КПК України) Перелік документів, що додаються до обвинувального акта визначено в ч. 4 ст. 291 КПК України. При цьому надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави вважати, що основна мета складення та вручення обвинувального акта - це надання особі відомостей, які є достатніми для повного розуміння нею суті висунутого проти неї обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України, суд має право, але не зобов`язаний, повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну його невідповідність вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які дійсно перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні №00001635 від 26.04.2023 щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,в ньому зазначені всі відомості, про які йдеться в ч.2 ст.291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за формою та змістом повністю відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції в ухвалі послався на ті обставини, що при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення за сукупністю злочинів в обвинувальному акті викладено ідентичний зміст, що свідчить про не виконання вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України. При цьому, навіть кількість інкримінованих кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є різною. Крім того, формулювання обвинувачення суперечить викладеним фактичним обставинам кримінального правопорушення, зокрема містить посилання на взаємовиключні ознаки, відсутнє розкриття ролі кожного співучасника організованої групи та посилання на відповідну частину ст.27 КК України при кваліфікації дій ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Разом з тим, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відсутнє зазначення місця вчинення останнього більш тяжкого зі всіх інкримінованих правопорушень, що позбавляє суд можливості коректного визначення підсудності, відповідно вимог ч.1 ст.32 КПК України.

Однак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції необґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, всупереч вимогам ст.ст. 291, 314 КПК України, оскільки відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України у зазначеному обвинувальному акті наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення щодо кожного обвинуваченого.

Згідно п.13 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Колегія суддів зауважує, що висування обвинувачення є виключною компетенцією прокурора і не може покладатися на суд. Питання, які стосуються змісту та достовірності викладених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення не підлягають розгляду у підготовчому судовому засіданні, і суд на цій стадії встановлює лише відповідність обвинувального акта вимогам КПК України, не досліджуючи при цьому суть обвинувачення.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Конкретність обвинувачення є оціночним критерієм, та може бути перевірена лише в ході судового розгляду провадження, оскільки під час підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Отже, на переконання колегії суддів, неконкретність обвинувачення у даному кримінальному провадженні та з урахуванням вимог ст. 291 КПК України не може бути підставою для повернення обвинувального акта.

Те, що викладені фактичні обставини кримінального правопорушення є ідентичними сформульованому органом досудового розслідування обвинуваченню, не дає підстав стверджувати про відсутність факту формулювання обвинувачення, та не впливає на можливість призначення судового розгляду і не є такими порушеннями, які можуть бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що з метою недопущення порушення права особи на захист через неконкретність обвинувачення та можливого скасування рішення суду першої інстанції з підстав незабезпечення гарантій на справедливий суд, прокурор відповідно до положень ст. 337 КПК України в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення тощо.

При цьому, в силу наведеної норми, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, рівно як і прийняти рішення про виправдання (ч. 1 ст. 373 КПК України).

Отже, зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, яке лише буде підлягати доведенню під час судового розгляду та в аспекті ст. 338 КПК України не завжди може бути остаточним на момент його надходження до суду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення.

В свою чергу, місце, час, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, відповідно до ст. 91 КПК України, і підлягають доказуванню під час судового розгляду по суті.

Тобто, вирішуючи питання про відповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, суд не вправі вирішувати ті питання, які вирішуються при розгляді кримінального провадження по суті.

Вищенаведене вказує на помилковість висновків суду про невідповідність обвинувального акта стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вимогам ст.291 КПК України.

Таким чином, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд. Таких недоліків у обвинувальному акті щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №00001635 від 26.04.2023колегією суддів не встановлено, а наведені суддею місцевого суду обставини не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності повернення обвинувального акта судом першої інстанції є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року, як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №00001635 від 26.04.2023 щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , повернуто прокурору,- скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4