Дата документу 01.12.2025 Справа № 314/136/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/136/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/553/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 01 грудня 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, громадянина України, який на момент вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Відділення поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції.

Захисник - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 січня 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна, з позбавленням на підставі ст.55 КК України права обіймати посади в органах державної влади (у тому числі у правоохоронних) та місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.54 КК України позбавлено ОСОБА_6 спеціального звання «капітан поліції».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади (у тому числі у правоохоронних) та місцевого самоврядування ухвалено рахувати з моменту відбуття основного покарання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою з моменту його затримання залишено без змін.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що стороною обвинувачення не підтвердженою жодним належним та допустимим доказом те, що ОСОБА_6 добровільно перейшов на бік ворога та розпочав службу в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф.

ОСОБА_6 в судові засідання не з`явився, своїми правами, гарантованими йому нормами міжнародного законодавства та національного законодавства України щодо безпосередньо приймати участь у судовому засіданні та обирати захисника на власний розсуд, не скористався.

В той же час, ОСОБА_6 не направляв до суду першої інстанції заяв або клопотань щодо визначеності його правової позиції.

ОСОБА_6 під час судового розгляду в суді першої інстанції вину не визнав, про що свідчить презумпція невинуватості гарантована йому законом.

Жодний із допитаних свідків достеменно не знає складу сім`ї обвинуваченого, і матеріальний стан. Жодний свідок не володіє інформацією чи чинився тиск на ОСОБА_6 окупаційною владою, та не можуть спростувати відсутність такого тиску. Невідомим залишилося, хто саме з посадових осіб органів окупаційної влади спілкувався з ОСОБА_6 , по справі не надано жодного оригіналу письмових доказів працевлаштування ОСОБА_6 в новоствореному на окупованій території правоохоронному органі. Докази з електронних носіїв - соціальних мереж не можуть бути належними та допустимими, так як не надано інформації щодо верифікації абонентів мереж зв`язку, походження інформації сумнівне.

Натомість, всі свідки підтвердили, що ОСОБА_6 працював саме в правоохоронному органі створеному окупаційною владою та виконував виключно поліцейські функції. Інформації щодо прийняття участі обвинуваченого у незаконних військових формуваннях немає. Також не надано доказів участі ОСОБА_6 в каральних акціях щодо мирного населення на окупованих територіях та учасників спротиву окупаційній владі. Інші кримінальні провадження щодо ОСОБА_6 відсутні, він не має судимостей.

Відсутність у кримінальному провадженні відомостей щодо сімейного стану, стану здоров`я членів сім`ї ОСОБА_6 , можливість виконання ним своїх батьківських обов`язків та матеріального становища обвинуваченого не дає суду об`єктивної інформації, що могло змусити особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Відсутність інформації щодо особи обвинуваченого та соціальних зв`язків ОСОБА_6 свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

На підставі наданих доказів не доведений факт добровільності зайняття ОСОБА_6 посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території. Сам факт військової агресії, знаходження обвинуваченого на окупованій території, вкрай тяжка економічна ситуація, вже є доказом перебування особи під психологічним тиском, що впливає на її волевиявлення.

Захист вважає, що за таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Крім того, до ОСОБА_6 неможливо застосувати статус «Сторона війни», після початку агресії проти України він мав статус «Цивільна особа». За таких обставин є спір щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч.2 ст.111 КК України: лише військові або прирівняні до них підрозділи поліції можуть нести відповідальність за перехід на бік ворога в період збройного конфлікту (наприклад передача зброї під час бою та ін.). Цивільні особи (а працівники правоохоронних органів прирівняні до такої категорії громадян) не можуть бути притягнуті до відповідальності за правопорушення, передбачені ст.111 КК України.

Також, захисник вважає, що досліджені судом електронні докази не підтверджують вину обвинуваченого.

Захист вважає, що факти, зазначені як електронні докази (або цифрові зображення), повинні підтверджуватися ланцюгом інших належних доказів у кримінальному провадженні. Саме працевлаштування особи може бути підтверджено первісними кадровими документами та документами бухгалтерського (податкового) обліку. Свідчення фізичних осіб також можуть бути належними доказами, але лише тих, які мають достовірну інформацію щодо предмету дослідження (співробітники, працівники контролюючих органів, повноваження та посадові обов`язки яких підтверджені документально наказами, посадовими інструкціями, положеннями, статутами або ін.).

До обвинуваченого ОСОБА_6 мають застосовуватися норми міжнародного гуманітарного права, а саме: ст.ст.14-16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Мінімальні гарантії під час судового розгляду до обвинуваченого, які гарантовані Пактом для учасника кримінального провадження, не були дотримані.

Згідно з вироком суду, наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 417 о/с від 09 грудня 2016 року ОСОБА_6 призначено на посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чернігівського ВП Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області.

12 січня 2021 року, у зв`язку з реорганізацією, ОСОБА_6 переведено на посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ВП № 1 Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Наказом № 705 о/с від 23 травня 2022 року на підставі п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_6 звільнено зі служби в Національній поліції України.

Таким чином, до 23 травня 2022 року обвинувачений ОСОБА_6 являвся службовою особою - працівником правоохоронного органу.

Згідно зі ст.17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до ст.63 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_9 присягнула на вірність Українському народові та зобов`язалась, усвідомлюючи свою високу відповідальність, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Водночас ОСОБА_6 складеної ним присяги не дотримався та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст.ст. 1, 2, 17 Конституції України, ст.ст. 2, 63 Закону України «Про Національну поліцію», зрадив Українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Так, 24 серпня 1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч.1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України, захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Запорізька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України, питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації (далі - рф) володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил РФ на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил РФ, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Згідно з Указом Президента України ОСОБА_10 № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжено.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф було тимчасово взято під контроль Бердянський район та частину інших населених пунктів на території Запорізької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами.

З метою встановлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Запорізької області, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами, представниками рф з числа своїх громадян та місцевого населення Запорізької області були сформовані підрозділи силового блоку, які вчиняють діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

У свою чергу, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ВП № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання рф території смт Чернігівка Бердянського району Запорізької області та інших населених пунктів Запорізької області, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області та, зокрема, смт Чернігівка Бердянського району Запорізької області системи органів державної влади рф, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст.65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, у період часу з 04 квітня 2022 року до 30 квітня 2022 року (більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе) в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, усвідомлюючи, що у період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Після цього ОСОБА_6 з власної ініціативи добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_6 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, а саме державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 Кримінального кодексу України.

Заслухавши доповідь судді; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось у суді першої інстанції у порядку, передбаченому главою 24-1 Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури "in absentia" припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні "Медєніца проти Швейцарії" Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа "Сейдовіч проти Італії"). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа "Шомоді проти Італії"), є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статті 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У цьому провадженні вказаних вимог було дотримано як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а також апеляційного провадження, що стороною захисту не заперечується та не спростовано.

Зокрема, повістка про виклик обвинуваченого ОСОБА_6 в судове засідання суду апеляційної інстанції була опублікована у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» випуск №239 (8164) від 22 листопада 2025 року; повідомлення про дату, час та місце розгляду провадження також розміщено на офіційному веб-сайті Судової влади.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду вказаним вимогам закону відповідає. Суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Як зазначено вище, судовий розгляд зазначеного провадження здійснювався за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_6 у спеціальному судовому провадженні, рішення про проведення якого було прийняте з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження та переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України (смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області), з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження).

У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_6 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті висунутого йому обвинувачення.

Разом з тим, судом при проведенні спеціального судового провадження були виконані вимоги, передбачені статтею 297-5 КПК України.

Захист обвинуваченого за призначенням здійснював фахівець в галузі права - адвокат ОСОБА_8 .

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_11 , який повідомив суду, що станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду начальника Відділення поліції №1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області (смт Чернігівка). У його підпорядкуванні на посаді інспектора слідчого відділення перебувала ОСОБА_9 . З 26 лютого 2022 року територія смт Чернігівка Запорізької області була фактично окупована російськими військами. 24 лютого 2022 року весь особовий склад Відділення поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області був зібраний по бойовій тривозі. Особовий склад збирався у визначеній запасній точці, спілкування здійснювалось відповідно до раніше розробленої схеми сповіщення, збори відбувались щоденно. З початку березня до початку квітня 2022 року владу в населеному пункті ніхто не змінював, голова Чернігівської ОТГ та депутати селищної ради ще продовжували виконувати свої повноваження. На кінці березня 2022 року від начальника ГУНП в Запорізькій області надійшла вказівка про евакуацію особового складу відділення поліції до м. Запоріжжя у строк до 15 квітня 2022 року, вказана інформація була доведена до всього особового складу, у тому числі і до ОСОБА_6 03 квітня 2022 року на власному автомобілі він виїхав до м. Запоріжжя, куди прибув 04 квітня 2022 року. ОСОБА_6 не виїхав з окупованої території. В подальшому йому стало відомо, що обвинувачений перейшов на бік ворога, зайняв посаду керівника карного розшуку в незаконно створеному окупаційною владою органу поліції. Виконував усі процесуальні дії, як керівник.

Свідок ОСОБА_12 повідомив суду, що станом на 24 лютого 2022 року перебував на посаді помічника чергового Відділення поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області із базуванням в смт Чернігівка Запорізької області. В цей час ОСОБА_6 також працював у Відділенні поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції. Приблизно 27 лютого 2024 року російські війська зайшли в смт Чернігівка. Особовому складу поступила негласна вказівка керівника продовжити працювати, але у цивільному одязі. ОСОБА_6 був присутній на зборах особового складу Відділення поліції №1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. У березні 2022 року на місці збору особового складу (у колишньому дитячому садку) начальник Відділення поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 поінформував про вказівку керівництва ГУНП в Запорізькій області виїжджати до м. Запоріжжя у строк до 15 квітня 2022 року. Свідок виїхав в ніч 04 на 05 квітня 2022 року. ОСОБА_6 нічого нікому не повідомивши, залишився в смт Чернігівка. Зі слів місцевих мешканців він дізнався, що ОСОБА_6 пішов працювати у створений окупаційною адміністрацією рф підрозділ поліції на керівну посаду. Свідок впевнений, що ОСОБА_6 мав можливість виїхати з тимчасово окупованої території, оскільки у нього був власний транспортний засіб.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який повідомив суду, що станом на 24 лютого 2022 року перебував на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області із базуванням в смт Чернігівка Запорізької області. В підрозділі на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції працював ОСОБА_6 . Приблизно 27 лютого 2022 року територія смт Чернігівка Запорізької області була окупована російськими військами. Відділення поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області продовжувало свою роботу, його працівники у цивільному одязі продовжили виконання посадових обов`язків. Особовий склад збирався у раніше визначених місцях. ОСОБА_6 також був присутній на зборах особового складу Відділення поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. У березні 2022 року на місці збору особового складу (у колишньому дитячому садку) начальник Відділення поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 дав вказівку виїжджати до м. Запоріжжя (через м.Василівка) у строк до 15 квітня 2022 року. Вказана інформація була доведена і до ОСОБА_6 01 квітня 2022 року він разом з начальником СРПП Відділення поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП виїхав із смт Чернігівка Запорізької області та 02 квітня 2022 року вони прибули до м. Запоріжжя. ОСОБА_6 мав можливість виїхати з тимчасового окупованої території, однак свідомо залишився, почав співпрацювати з окупаційною владою.

Свідок ОСОБА_14 повідомила суду, що працювала у Відділенні поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, із дислокацією у смт Чернігівка Запорізької області, на посаді заступника начальника з превентивної діяльності. ОСОБА_6 знає, він також працював у відділенні поліції на посаді оперуповноваженого. Приблизно 26 лютого 2022 року територія смт Чернігівка Запорізької області окупована російськими військами. До початку квітня 2022 року владу в населеному пункті ніхто не змінював, голова Чернігівської ОТГ, інші органи влади залишались на своїх місцях і продовжували виконувати свої повноваження, у тому числі і співробітники Відділення поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області продовжували виконувати свої обов`язки з охорони громадського порядку. Начальником Відділення поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області на чергових зборах до особового складу була доведена вказівка про виїзд до м. Запоріжжя у строк до 15 квітня 2022 року. Свідок виїхала зі своєю сім`єю 05 квітня 2022 року. В свою чергу, ОСОБА_6 залишився на тимчасового окупованій території, виїхати не намагався, хоча мав транспортний засіб, змога виїхати у нього була. Крім того, керівник Відділення поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області усіх співробітників забезпечив паливом для можливості виїзду власним транспортом. ОСОБА_6 відразу перейшов на бік ворога. Зі слів місцевих мешканців їй відомо, що ОСОБА_6 відразу погодився на співпрацю з окупаційною владою.

Також, в судовому засіданні були дослідженні такі документи.

За інформацією про особу із заяви про видачу паспорта (том № 2 а.п. 147), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, громадянин України.

Із послужного списку Міністерства внутрішніх справ України особистий №М-128869 (т.2 а.п. 6067) вбачається, що ОСОБА_6 з 14 грудня 2007 року перебуває на службі в органах Національної поліції України. Наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 62 о/с від 28 лютого 2014 року ОСОБА_6 присвоєно спеціальне звання «капітан поліції». Наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 417 о/с від 09 грудня 2016 року ОСОБА_6 призначено на посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чернігівського ВП Бердянського ВП ГУ НП в Запорізькій області. 12 січня 2021 року, у зв`язку з реорганізацією, ОСОБА_6 переведено на посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ВП № 1 Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області. Наказом № 707 о/с від 23 травня 2022 року на підставі п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_6 звільнено зі служби в Національній поліції України.

Висновком службового розслідування, проведеного за відомостями, викладеними у рапорті т.в.о. начальника Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції ОСОБА_15 від 17 травня 2022 року (т.2 а.п. 69-93) встановлено, що у порушення вимог пунктів 3 та 5 наказу ГУНП в Запорізькій області від 04 квітня 2022 року № 282 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами російської федерації, до м.Запоріжжя» старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції ВП № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 станом на час проведення службового розслідування безпечним шляхом (в тому числі використовуючи гуманітарні конвої) до м. Запоріжжя, яке з 04 квітня 2022 року визначено місцем служби (роботи), не прибув та на облік у ГУНП в Запорізькій області протягом доби з моменту прибуття не став, чим порушив вимоги пунктів частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, передбаченої статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1 та 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Окрім того, аналізом зібраних у ході службового розслідування матеріалів також встановлено, що старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції ВП № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 (том № 2 а.п. 93), порушуючи вимоги статей 65 та 68 Конституції України, якими передбачено обов`язок кожного громадянина щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та щодо неухильного додержання Конституції України та законів України, частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, передбаченої статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 3, 4, 6 та 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навички, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, після чого почав виконувати вказівки та розпорядження окупаційної адміністрації рф в інтересах останньої, завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України.

За скоєння дисциплінарного проступку, порушення статей 65 та 68 Конституції України, частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, передбаченої статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 3, 4, 6 та 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 3 та 5 наказу ГУНП в Запорізькій області від 04 квітня 2022 року № 282 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами російської федерації, до м.Запоріжжя», що виразилось у переході в період проведення військових дій на території Запорізької області на бік ворога, виконанні вказівок і розпоряджень окупаційної адміністрації рф в інтересах останньої, завданні шкоди, використовуючи при цьому теоретичні знання і практичні навички, отримані в Україні, суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, неприбутті безпечним шляхом (в тому числі використовуючи гуманітарні конвої) до м. Запоріжжя, яке з 04 квітня 2022 року наказом ГУНП в Запорізькій області від 04 квітня 2022 року № 282 визначено місцем служби (роботи), та не постановці на облік у ГУНП в Запорізькій області протягом доби з моменту прибуття, до старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ВП № 1 Бердянського Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Згідно з рапортом оперуповноваженого 2-го оперативного відділу (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, полковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_16 (т.2 а.п. 27), що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 перебуває на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , має у користуванні мобільний термінал з абонентським номером НОМЕР_2 . На цей час перейшов до лав так званої «народної міліції» окупантів. Займає посаду начальника у так званій «народнії міліції», тим самим своїми діями здійснює співробітництво з окупаційною владою.

Згідно з клопотанням старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м.Мелітополі ОСОБА_17 у кримінальному провадженні № 0000014 від 16 квітня 2022 року за ч.2 ст.28, ч.2 ст.111 КК України, погодженим із процесуальним керівником у кримінальному провадженні ОСОБА_18 , слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Запорізького апеляційного суду із клопотанням від 23 травня 2022 року № 17-02/209т, в якому просив надати дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, пов`язаної з тимчасовим обмеженням прав людини, у вигляді зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, відповідно до ст. 263 КПК України, щодо ОСОБА_6 , який використовує номер телефону НОМЕР_3 (т.2 а.п. 142-144).

Ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2022 року ЄУН 4807/1961/22, № 10/1943т від 25 травня 2022 року, клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_17 про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, передбаченої ст. 263 КПК України, задоволено. Надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, пов`язаною з тимчасовим обмеженням прав людини, а саме: зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_6 , який використовує засіб електронної комунікації - мобільний телефон мобільного оператора НОМЕР_3 (т.2 а.п. 151).

Відповідно до протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, складеного 09 червня 2022 року, у кримінальному провадженні №0000014 від 16 квітня 2022 року за ч.2 ст.111 України, на підставі ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду ОСОБА_19 № 10/1943т від 25 травня 2022 року були зафіксовані розмови ОСОБА_6 , які мають значення для розслідування вказаного кримінального провадження, які у вказаному протоколі відображені шляхом стенографування інформації (т.2 а.п. 157). Зокрема, розмова: абонент ОСОБА_6 (далі ОСОБА_20 ) та абонент НОМЕР_4 (далі Н.Н.), дата: 03.06.2022, 17.08, напрямок: вх., абонент: НОМЕР_4. В ході розмови обговорюються питання, пов`язані зі службою в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф. Зміст самої розмови відображений у вироку суду.

Відповідно до протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, складеного 06 липня 2022 року, у кримінальному провадженні № 0000014 від 16 квітня 2022 року за ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 111 України, на підставі ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду № 10/1943т від 25 травня 2022 року були зафіксовані розмови ОСОБА_6 , які мають значення для розслідування вказаного кримінального провадження (т.2 а.п. 161). Додатком до протоколу є оптичний носій DVD-R інв. № 100 т від 30 травня 2022 року, таємно, прим. 1. (т.2 а.п. 162). Зазначений оптичний носій відтворений безпосередньо під час судового розгляду та встановлено наявність розмов ОСОБА_6 , які мають значення для цього кримінального провадження, зокрема:

05 червня 2022, час: 19:16 - розмова ОСОБА_6 з іншою особою з організаційних питань щодо добового чергування;

06 червня 2022, час: 16:53 - розмова ОСОБА_6 з іншою особою, щодо кадрових питань;

06 червня 2022, час: 20:21 - розмова ОСОБА_6 з іншою особою з організаційних питань щодо розпоряджень коменданта;

08 червня 2022, час: 13:05 - розмова ОСОБА_6 з іншою особою з організаційних питань щодо встановлення та затримання осіб;

12 червня 2022, час: 09:23 - розмова ОСОБА_6 з іншою особою з організаційних питань щодо виявлення та вилучення наркотичних засобів;

12 червня 2022, час: 10:37 - розмова ОСОБА_6 з іншою особою щодо організаційних питань проведення огляду;

13 червня 2022, час: 09:05 - розмова ОСОБА_6 з іншою особою щодо організаційних питань, а саме доповідати керівництву про місце свого знаходження.

Зазначені записи відтворені безпосередньо під час судового розгляду та встановлено наявність інформації, яка відноситься до вказаного кримінального провадження.

Отже, сукупністю досліджених доказів поза розумним сумнівом підтверджується те, що в період часу приблизно з 04 квітня 2022 року до 30 квітня 2022 року (більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе) ОСОБА_6 , перебуваючи на території смт Чернігівка Бердянського району Запорізької області, тобто території України, яка з 26 лютого 2022 року тимчасово окупована збройними силами російської федерації, будучи громадянином України та працівником правоохоронного органу, перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Відділення поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, у званні капітан поліції, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшої окупації рф території Бердянського району, а також частини інших населених пунктів на території Запорізької області, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області та, зокрема, на території смт Чернігівка Бердянського району Запорізької області системи органів державної влади рф, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст.65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою російської федерації, з власної ініціативи добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, усвідомлюючи при цьому те, що в період триваючого збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, тобто таким чином вчинив державну зраду.

Вказаний факт підтверджується показаннями допитаних свідків, які, в свою чергу, узгоджуються з письмовими доказами, зокрема з відомостями з протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, складеного 09 червня 2022 року, протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, складеного 06 липня 2022 року, в ході проведення яких були зафіксовані телефонні розмови між ОСОБА_6 та іншими особами, під час яких останні обговорювали питання, пов`язані безпосередньо з проходженням служби в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф.

Згідно з рапортом оперуповноваженого 2-го оперативного відділу (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, полковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 перебуває на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , має у користуванні мобільний термінал з абонентським номером НОМЕР_2 . На даний час перейшов до лав так званої «народної міліції» окупантів. Займає посаду начальника у так званій «народної міліції», тим самим своїми діями здійснює співробітництво з окупаційною владою.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Свої висновки суд належним чином вмотивував в оскаржуваному вироку та з цими висновками повністю погоджується колегія суддів.

Всі доводи сторони захисту, які є аналогічними тим, що викладені в апеляційній скарзі захисника, були перевірені судом першої інстанції та на ці доводи надана аргументована та змістовна відповідь у вироку.

Так, з телефонних розмов обвинуваченого ОСОБА_6 убачається, що останній, будучи громадянином України, перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції № 1 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, активно підтримав режим окупаційної влади, шляхом переходу на бік ворога; обговорював питання пов`язані з виконанням своїх службових обов`язків у т.з. «народній міліції».

Допитані свідки повідомили про те, що ОСОБА_6 свідомо залишився на тимчасового окупованій території, виїхати не намагався, хоча мав транспортний засіб, та з боку керівництва Бердянського РВП ГУНП був забезпечений паливом; відразу погодився на співпрацю з окупаційною владою.

Зазначене є свідченням невимушеності його поведінки, відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності його дій.

В матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , вчиняючи дії, вказані в обвинувальному акті та у вироку суду, діяв не добровільно, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, або через незадовільний стан свого здоров`я чи здоров`я його близьких родичів.

Доводи захисника щодо порушення прав обвинуваченого внаслідок застосування процедури спеціального судового провадження, колегія суддів вважає безпідставними, беручи до уваги висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2024 року справа № 415/2182/20, провадження №13-15кс22, де, окрім іншого, зазначено, що, спираючись на загальні стандарти, сформовані в практиці ЄСПЛ, а також на обставини кримінального провадження, Велика Палата не знаходить підстав вважати, що спеціальний судовий розгляд за відсутності обвинувачених, кожен з яких був представлений захисником, сам по собі становив порушення ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Так, у справі Sanader v. Croatia (від 12 лютого 2015 року, заява № 66408/12) Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження, яке відбувається за відсутності обвинуваченого, саме по собі не є несумісним із ст. 6 Конвенції з прав людини, і ця норма буде порушена лише коли особа, засуджена заочно, згодом не може отримати від суду новий розгляд по суті обвинувачення, якщо не було однозначно встановлено, що вона відмовилася від свого права з`явитися і захищати себе або що він мав намір уникнути суду.

Чинний КПК України містить положення, які дозволяють забезпечити такий перегляд в суді апеляційної інстанції як щодо питань права, так і фактів.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 400 КПК України, якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених статтею 138 цього Кодексу, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених статтею 399 цього Кодексу.

Тож, засуджений навіть після закінчення строків на апеляційне/касаційне оскарження не позбавлений права подати скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на оскарження судових рішень, якщо причини його неявки дійсно виявляться поважними, під час якого ОСОБА_6 також не буде позбавлений можливості ставити питання про усунення порушень, які, на його думку, були допущенні під час спеціального досудового розслідування та судового розгляду.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 21 липня 2025 року, справа № 331/4882/23, провадження № 51-354 км 25.

Зважаючи на вимоги кримінального процесуального закону та практику ЄСПЛ, яка вказує на необхідність належної оцінки всіх важливих аргументів сторін і наведення в судовому рішенні достатніх мотивів, суд першої інстанції перевірив під час судового розгляду доводи захисника, навівши вмотивовані висновки у вироку.

З доводами захисника про те, що досліджені судом електронні докази є електронною інформацією без ознаки саме доказу, колегія суддів також не погоджується і звертає увагу на те, що вказані докази отримані органом досудового розслідування за результатами здійснення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з електронних інформаційних мереж, які проведені у відповідності з вимогами закону.

Доводи захисника з приводу відсутності в матеріалах провадження оригіналів документів щодо працевлаштування обвинуваченого, не є слушними, оскільки наразі обвинувачений, а також установа, де працював останній, знаходяться на тимчасово окупованій території, а тому орган досудового розслідування з об`єктивних причин позбавлений можливості отримати оригінали цих документів.

До того ж, з огляду на досліджені судом докази в сукупності, у колегії суддів не викликає жодних сумнівів у відповідності копій вищевказаних документів, що містяться в матеріалах провадження, їх оригіналам.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, обґрунтовано вважав зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності - достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні, інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, тощо.

Свої висновки в частині призначеного покарання суд також належним чином вмотивував у вироку.

З огляду на фактичні обставини та підвищену суспільну небезпеку вчиненого злочину, підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_6 колегія суддів не убачає.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі захисника не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду, викладених у вироку, а тому вказана скарга задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 січня 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4