Справа № 946/191/26
Провадження № 1-кс/946/152/26
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 , дізнавача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови від 09.12.2025 року старшого дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000239 від 22.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15.01.2026 року представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою, якою просить скасувати постанову старшого дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000239 від 22.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В обґрунтування вимог скарги, заявник зазначає, що 09.01.2026 року йому вручено копію листа від 18.12.2026 року з додатком: постановою старшого дізнавача СД Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області старшого капітана поліції ОСОБА_5 від 09.12.2025 року, якою закрито кримінальне провадження № 0000239, внесене до ЄРДР 22.08.2025 за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України за заявою ОСОБА_3 . Закриваючи провадження дізнавач виходила з того, що нібито встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України). Вважає, що дана постанова підлягає скасуванню з наступних підстав. Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_6 нібито захищався від протиправних посягань і під час досудового розслідування не доведено наявного умислу в його діях. Проте ці доводи мотивувальної частини постанови суперечать описовій частині, а саме на третій сторінці підводячи підсумки огляду відеозапису дізнавач вказує, що ОСОБА_6 не мав фактичної можливості нанести будь-які удари будь-кому. В той же час надалі на п`ятій сторінці дізнавач вказує, що тілесні ушкодження ОСОБА_3 могли бути отримані і в ході захисту останнім від її протиправного посягання. Проте на цій же сторінці дізнавач вказує, що показання потерпілої нібито суперечать висновку експерта: згідно показань удари наносилися по обличчю і голові, а у висновку експерта наявні тілесні ушкодження на лівій вилиці та на поверхні обох плечей. В той же час вилиця є частиною обличчя, а чому удари прийшлись на плечі необхідно з`ясувати в ході проведення слідчого експерименту. Крім того з приводу причини конфлікту (знищення зелених насаджень) необхідно додати, що у іншому кримінальному провадженні було отримано копію сторінки журналу УЖКГ, з якої вбачається, що звернення відносно видалення дерев зареєстровано заднім числом, на що вказує номер через дріб (інші номери йдуть по порядку) та відсутність пропуску між датами, які зазвичай ставилися при реєстрації новим числом.

Згідно наданих письмових заперечень на скаргу дізнавачем ОСОБА_5 , остання вважає скаргу не обґрунтованою, безпідставною, яка ґрунтується на припущеннях та містить аналіз матеріалів кримінального провадження однобічно, фрагментарно не аналізуючи документ повністю, а лише в тій частині який зручний. По-перше, в матеріалах кримінального провадженні відсутні будь-які клопотання адвоката щодо проведення будь-яких слідчих дій, які були б не розглянуті та відмовлено дізнавачем в їх задоволенні. Так, в скарзі мається посилання на протокол перегляду відеозапису, де нібито зазначено, що ОСОБА_6 фізично не міг вдарити ОСОБА_3 , а далі в постанові вказано, що він їй заподіяв тілесні ушкодження під час захисту, але захисником проаналізовані поверхнево лише один фрагмент відеозапису, а на надано оцінку діям ОСОБА_3 вже після того, як вона проникла в двір незаконно та відбувався конфлікт у дворі, в ході якого й можливо допустити отримання нею тілесних ушкоджень саме в результаті протиправних дій самої ОСОБА_3 , а не в результаті умисних дій ОСОБА_6 . Отже, якщо аналізувати вказаний протокол перегляду відеозапису і сам відеозапис, то це треба роботи повністю, а не вибірково, та не трактувати на власний розсуд всупереч його змісту. На відеозаписі дійсно зафіксована обставина, коли ОСОБА_7 підходить до хвіртки тримаючи пульт у правій руці, тому він дійсно фізично не міг першим вдарити ОСОБА_8 , але далі між ними продовжився конфлікт та згідно вказаного відеозапису вчинила вказаний конфлікт саме ОСОБА_9 . По-друге, є посилання на заперечення твердження про те, що покази суперечать висновку експерта щодо локалізації тілесних ушкоджень і ніби то це можна усунути шляхом проведення слідчого експерименту, щоб дати пояснення походження тілесних ушкоджень на плечах, але слідчий експеримент це перевірка показань на місці, а не слідча дія, яка проводиться саме з метою перевірки показань, які були надані під час допиту. ОСОБА_8 не давала показання з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень саме умисно по плечам, отже показання ОСОБА_9 дійсно суперечать висновку експерта, що стосується тілесних ушкоджень на вилиці, яка являється частиною обличчя ....але під час допиту ОСОБА_8 повідомила, що удар їй було нанесений і в область ока, але в даній частині обличчя у неї тілесні ушкодження не виявлені. Крім того, відсутні будь-які свідки вказаної події, а будь-які засоби встановлення свідків вичерпані, всі (особи які були чи могли бути свідками та очевидцями події) встановлені та допитані дізнавачем. Крім цього, в скарзі є посилання на нібито реєстрацію звернень ОСОБА_6 на спил дерева заднім числом, копія вказаного журналу міститься в матеріалах іншого кримінального провадження, і це питання нібито являється важливим, бо це є причиною конфлікту. По-перше, це не є предметом дослідження даного кримінального провадження, дії працівників УЖКГ не досліджуються у даному провадженні, у випадку незгоди з їх діями, а тим більше, щодо питань допущених ними порушень, варто звернутись до відповідних органів, а по-друге якщо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вважали дії з приводу спилу дерева незаконними, то варто було звернутись в поліцію в установленому порядку, а не проникати до двору чужого домоволодіння та заподіювати тілесні ушкодження, отже оскарження дій працівників УЖКГ не є предметом дослідження даного кримінального провадження і жодним чином не впливає на хід та результати досудового розслідування.

В судовому засіданні представник скаржника зазначив, що почав бійку та наносити удари саме ОСОБА_6 і це вбачається й з відео. Не всі слідчі дії проведені. Багато є неточностей та протирічь. У разі скасування постанови про закриття, ними буде подано клопотання про проведення слідчих дій. Не проведено слідчий експеримент для усунення протиріч. Не вивчена причина конфлікту. Не встигли подати усі клопотання про проведення слідчих дій.

В судовому засіданні скаржник зазначив, що документи зроблені заднім числом. Спилили дерево безпідставно. ОСОБА_8 дзвонила дізнавачу, щоб дізнатися, що зроблено, однак та її не повідомила про хід розслідування та закриття.

Дізнавач в судовому засіданні пояснив, що встановлені усі необхідні обставини, вчинені усі слідчі дії. Заперечує проти задоволення скарги, вважає скаргу необґрунтованою. Відсутні будь-які нерозглянуті чи у яких відмовлено у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій. З відеозапису вбачається, що конфлікт спричинила ОСОБА_8 . Покази ОСОБА_8 суперечать висновку експерту. Відсутні додаткові свідки події. Факт реєстрації в УЖКГ заяви про спил дерева не має відношення до даного кримінального провадження.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість поданої скарги та наявність підстав для скасування оскарженої постанови про закриття кримінального провадження, з огляду наступного.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Частиною 1 ст. 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В провадженні СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження за №0000239 від 22.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

09.12.2025 року старший дізнавач ОСОБА_5 прийняла постанову про закриття кримінального провадження №0000239 від 22.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Копію постанови представник скаржника отримав 09.01.2026 року, тому строк звернення до слідчого судді не пропущений.

Положення статті 2 КПК України визначають, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно з п.8 ч.1 ст.40 КПК України слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. 284 КПК України).

Положенням п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Згідно ч.5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Як вбачається із оскарженої постанови, вона була прийнята у зв`язку відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

В обґрунтування постанови дізнавачем зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 21.08.2025 до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали за заявою громадянки ОСОБА_3 про те, що гр. ОСОБА_6 спричинив заявниці тілесне ушкодження. Допитано в якості потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що вона дізналась, що дерево абрикоса, яку саджали її родичі навпроти їхнього будинку спилено. Подзвонивши в ЖКХ диспетчеру, по номеру гарячої лінії, яку вона знайшла в інтернеті, їй відповіли, що за цією адресою відсутня реєстрація про спилу дерева. Під час розмови з подружжям ОСОБА_11 , в момент конфлікту, ОСОБА_6 декілька разів, через відчинену хвіртку, вдарив потерпілу кулаком правої руки в область обличчя та голові. Потерпіла почала відбиватись від ударів ОСОБА_12 і відштовхувала, дряпалась, відбивалась ногами. В ході бійки вона впала на землю на сідниці, потім встала і знову направилась до ОСОБА_6 і подряпала його. Так, в ході бійки вони завалились у двір до хрещеного. Виходячи з двору, ОСОБА_13 вдарив її один раз у спину. Було допитано в якості свідка матір ОСОБА_14 - ОСОБА_15 , яка підтверджує покази ОСОБА_9 . Будь-яких інших свідків, на яких би посилалась ОСОБА_3 та ОСОБА_15 не має, клопотань від потерпілої щодо допиту свідків не надходило. Показання надані потерплої ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_15 перевірені під час здійснення досудового розслідування вказаного проступку та встановлено, що їх показання не знайшли свого об`єктивного підтвердження, а крім того, суперечать іншим об`єктивним даним зібраним під час досудового розслідування. Згідно пояснень ОСОБА_6 сусіди ОСОБА_15 , ОСОБА_3 та ОСОБА_16 незаконно проникли у двір їх домоволодіння, ОСОБА_3 та ОСОБА_16 нанесли йому чисельні удари по різним частинам тіла, від вказаних ударів він впав, а ОСОБА_16 із застосуванням сили викрутив ліву ногу, в цей момент він почув хруст в нозі, заподіявши тим самим тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісточок лівої гомілки та заднього краю лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, підвивих лівої стопи назовні та до заду. Ударів ОСОБА_9 ОСОБА_6 не наносив. Показання ОСОБА_6 в частині насильницького проникнення до їхнього двору та заподіяння йому тілесних ушкоджень повністю підтверджено відео, наданим ОСОБА_9 та показаннями його дружини ОСОБА_17 . Також, показання свідка ОСОБА_18 повністю спростовують показання потерпілої ОСОБА_3 , в частині обставин заподіяння їй тілесних ушкоджень, в тому числі і в тій частині, що ОСОБА_6 нібито стояв на ногах, коли вони виходили з двора, і він ще наніс один удар по спині ОСОБА_3 . Згідно висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_3 виявлені наступні тілесні ушкодження: синці на правій вилиці, на задній поверхні лівого плеча в середній третині, на передній поверхні правого плеча в середній третині, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. З урахуванням отриманих об`єктивних даних дізнавач прийшов до висновку, що вказані тілесні ушкодження могли бути отримані ОСОБА_3 у дворі будинку родини ОСОБА_11 , в тому числі і в ході захисту останніми від її протиправного посягання та протиправного посягання інших осіб які насильницьким способом проникли у вказаний двір разом зі ОСОБА_3 , а її твердження про те, що удари були нанесені через відчинену хвіртку не знайшли свого об`єктивного підтвердження, тобто всі вказані події відбувались саме на території двору - іншого приватного володіння родини ОСОБА_7 , дозволу на проникнення до якого ніхто не надавав та ані ОСОБА_8 , ані інші особи дозволу на проникнення у двір ні в кого не питали, а навпаки проникли у двір будинку із застосуванням насильства всупереч волі власників. Крім того, показання потерпілої суперечать і висновку експерта, в якому зафіксовані наявні в неї тілесні ушкодження, а саме згідно показань потерпілої було нанесено удари по обличчю та голові, а згідно висновку експерта в неї наявні тілесні ушкодження на лівій вилиці та на поверхні обох плечей, а в її показаннях відсутні дані з приводу того, що їй наносились удари у вказані ділянки тіла. З урахуванням вищевикладеного, під час досудового розслідування не доведено наявного умислу в діях ОСОБА_6 , а всі засоби доказування у вказаному випадку вичерпані, та наявність в його діях умислу, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , спростовується іншими об`єктивними даними здобутими в ході досудового розслідування вказаного кримінального проступку. Отже, згідно висновку експерту, ОСОБА_9 заподіяні легкі тілесні ушкодження, а суб`єктивна сторона злочину, що розглядається, характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК України лише у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним за ст. 125 КК, в даному випадку не доведено наявність в діях ОСОБА_6 умислу, що виключає караність його діяння. Орган досудового розслідування повно та всесторонньо дослідив обставини кримінального провадження та дав належну оцінку доказам, які були зібрані в ході досудового розслідування. Отже, з урахуванням викладеного проведеним всебічним повним та неупередженим розслідуванням всіх обставин вказаного кримінального правопорушення та безпосереднім дослідженням й оцінкою зібраних доказів, органом досудового розслідування встановлена відсутність у діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слідчий суддя, виходячи з ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Так, оскаржувана постанова не є вмотивованою. Не проведено усіх необхідних слідчих дій, на яких, у тому числі, наголошує й скаржник. Не наведено в постанові вичерпний аналіз усіх слідчих дій та доказів, на підставі яких дізнавач дійшов до висновку про необхідність закриття кримінального провадження.

Вбачається, що висновки постанови здебільшого ґрунтуються на показах зацікавленої особи.

Тобто в основу оскарженої постанови покладено посилання на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, але ж відсутні вичерпні посилання на докази для прийняття такої постанови, слідчим не надано належну оцінку зібраним доказам та не вжито усіх заходів для всебічного та повного дослідження обставин кримінального провадження, не усунуто встановлених протиріч, про які йдеться у скарзі, в постанові не проведено аналізу цих невідповідностей, не проведенні слідчі та процесуальні дії, про які йдеться у скарзі.

Крім того, в оскаржуваній постанові не наведено вчинення вичерпного переліку необхідних слідчих дій та не обґрунтовано вчинення дізнавачем вичерпних дій щодо встановлення усіх обставин досудового розслідування.

У судовому засіданні не доведено безпідставності аргументів скарги та вчинення дізнавачем усіх можливих слідчих та процесуальних дій.

Наведеною у постанові аргументацією та поданими у судовому засіданні поясненнями не усуваються усі протиріччя матеріалів кримінального провадження, на яких наголошується у скарзі.

Також скаржником обґрунтовано наголошується на не вчиненні дізнавачем усіх необхідних слідчих дій.

Таким чином, з огляду на викладене, слідчим суддею встановлена наявність фактів, які викликають сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанови про його закриття. Тому, беручи до уваги те, що постанова про закриття кримінального провадження, перешкоджає виконанню завдань кримінального провадження в частині забезпечення того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, слідчий суддя вважає, що висновки та процесуальне рішення дізнавача є наслідком неналежного виконання ним своїх процесуальних обов`язків та передчасними, а відтак таке слід скасувати.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 про скасування постанови від 09.12.2026 року старшого дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000239 від 22.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови від 09.12.2026 року старшого дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000239 від 22.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача СД Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000239 від 22.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 21.01.2026р. о 13:30 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1