ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
16 вересня 2025 року
Провадження № 11-сс/820/472/25
При ухваленні цього судового рішення, я залишилась при окремій думці, виходячи з наступного.
Реалізовуючи своє право на викладення окремої думки, зазначаю про те, що з моєї точки зору, апеляційна скарга представника третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали(п.2ч.3 ст.407 КПК України), відповідно до якої слід відмовити заступнику начальника відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про накладення арешту з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування на речі та документи, які були вилучені 27 серпня 2025 року в ході обшуку за місцем проживання керуючої справами Полонської міської ради ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:
- грошові кошти в сумі 39 500 доларів США, купюрами по 100 доларів в кількості 395 шт.;
- грошові кошти в сумі 3 500 євро, купюрами по 100 євро в кількості 35 шт.;
- грошові кошти в сумі 3 600 євро, купюрами по 100 євро в кількості 36 шт.;
- грошові кошти в сумі 4 500 доларів США, купюрами по 100 доларів в кількості 45 шт.;
- грошові кошти в сумі 5 350 доларів США, купюрами по 100 доларів в кількості 53 шт. та 1 купюра номіналом 50 доларів;
- обріз мисливської рушниці, який знаходиться у суйф-пакеті NPU5426958, виходячи з наступного.
При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).
В тому числі, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно з вимогами ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Вказані дані мають міститися і у клопотанні органу досудового розслідування, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. При цьому, до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
За змістом ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Як визначено в ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
ч.1 ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.
Зі змісту п.1 ч.2 ст.170 КПК України слідує, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критерієм, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з приписами ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до положень ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 КПК України , 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні у вчиненні особою кримінального правопорушення (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч.2 ст. 170 КПК України, 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 КПК України, 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження., 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Прокурор обґрунтовував клопотання про накладення арешту на майно тим, що в ході досудового розслідування встановлено, що голова Полонської міської ради ОСОБА_9 , за попередньою змовою зі своїми заступниками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , керуючою справами ОСОБА_7 , головним бухгалтером ОСОБА_13 та іншими невстановленими, на даний час, особами налагодили протиправний механізм щодо незаконного присвоєння коштів місцевого бюджету шляхом безпідставного нарахування завищених грошових премій працівникам Полонської міської ради з подальшим отриманням від них неправомірної вигоди на свою користь, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам та збитки місцевому бюджету у великих розмірах.
27.08.2025 слідчим СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_14 із залученням співробітників УСБУ у Хмельницькій області, в присутності понятих, із застосуванням технічних засобів, у тому числі з застосуванням проведення безперервного відеозапису слідчої дії, на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_15 проведено обшук за місцем проживання керуючої справами Полонської міської ради ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:
1. Грошові кошти в сумі 39 500 доларів США, які знаходяться в сейф-пакеті №WAR1943154;
2. Грошові кошти в сумі 3 500 євро, які знаходяться в сейф-пакеті №ICR0107318;
3. Грошові кошти в сумі 3 600 євро, які знаходяться в сейф-пакеті №1943155$
4. Грошові кошти в сумі 4 500 доларів США, які знаходяться в сейф-пакеті № ICR 0107319;
5. Грошові кошти в сумі 5 350 доларів США, які знаходяться в сейф-пакеті №NPU5148039;
6. Предмет, схожий на обріз мисливської рушниці який знаходиться у сейф-пакеті №NPU5426958.
Вилучене майно може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
З огляду на викладені вище вимоги закону, вважаю, що слідчий суддя необґрунтовано наклав арешт на вказане майно третіх осіб.
Незважаючи на наявність означеної постанови слідчого про визнання вказаного майна речовими доказами, стороною обвинувачення не доведено наявності достатніх підстав вважати, що вилучені за місцем проживання керуючої справами Полонської міської ради ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти, та інше майно, на даний час, містять ознаки речових доказів, саме у даному кримінальному провадженні, оскільки із долучених до клопотання прокурора документів, не вбачається, що ці грошові кошти, на сьогоднішній день, містять сліди вчинення кримінального правопорушення, а отже, що вони відповідають критеріям речових доказів, відповідно до ст.98 КПК України.
КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт "обґрунтованої підозри", переконання (доведення) "поза розумним сумнівом" та стандарти "достатніх підстав (доказів)" тощо. Стандарти "достатніх підстав (доказів)" використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).
Для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів КПК передбачено дотримання стандарту "достатніх підстав" вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК (частина 3 статті 170 КПК).
Стандарт "достатніх підстав (доказів)" для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу причетність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.
На мою думку, мотиви, викладені в клопотанні прокурора про арешт вказаного майна та в ухвалі слідчого судді про те, що вказане майно відповідає критеріям речових доказів, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, є безпідставними, оскільки на час визнання вказаних коштів речовими доказами, сторона обвинувачення не довела належним чином, що майно яке належить ОСОБА_16 було одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування або матеріального забезпечення кримінального правопорушення, або винагороди за його вчинення; були предметом кримінального правопорушення (оскільки грошові кошти неможливо ідентифікувати), були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.
Також установлено, що на момент звернення прокурора до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а також на час розгляду справи колегією суддів, ОСОБА_7 не вручалось письмове повідомлення про підозру.
З огляду на викладені обставини, стороною обвинувачення не доведено правових підстав для накладення арешту на вказане майно і в суді апеляційної інстанції, оскільки за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення вказане майно має до розслідування вчиненого злочину.
В даному випадку обмеження права власності третіх осіб не відповідає завданням кримінального провадження та обставинам кримінального провадження.
Суддя ОСОБА_17
апеляційного суду