Єдиний унікальний № 510/2890/24
Провадження № 1-кп/510/263/26
У Х В А Л А

22 січня 2026 рокуРенійський районний суд Одеської області

у складі : головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рені Одеської області, матеріали обвинувального акту та клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.10.2024 № 0001340 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Ізмаїльського району Одеської області, гр. України, зареєстрованого та проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

30.12.2024 р. до Ренійського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 06.10.2024 № 0001340 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

19.01.2026 р., прокурор надав клопотання № ЕП-48 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 . В клопотанні, сторона обвинувачення вказала: «Ізмаїльською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001340 від 06.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України. Установлено, що 05.10.2024, приблизною 22 годині 34 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні кімнати свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , спільно зі своїм знайомим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де між ними раптово виникла сварка, в ході якого у ОСОБА_5 виник злочинний намір, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_6 . В подальшому, реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел на позбавлення життя, ОСОБА_5 взяв зі стола кухонний ніж з саморобною рукояткою, та діючи умисно, усвідомлюючи, що посягає на життя іншої особи, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого, тримаючи ніж в правій руці наніс ОСОБА_6 множинні удари ножем в область тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих ножового поранення грудної клітини, різаної рани верхніх тканей на животі, різаної рани плеча та різані множинні рани кінцівок ніг. Усвідомлюючи реальну загрозу для життя, а також те, що ОСОБА_5 продовжуватиме спричиняти тілесні ушкодження ножом до самого позбавлення життя потерпілого, ОСОБА_6 вибіг з будинку та направився до місця свого проживання. Таким чином, злочинний умисел ОСОБА_5 спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_7 , не доведено до кінця, з причин, що не залежали від волі ОСОБА_5 , він не вчинив усіх дій, які вважав необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки потерпілий вирвався та втік з місця події. Так, за вказаним фактом, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001340 від 06.10.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за ознаками: закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважали необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця. 06.10.2024 о 04 годині 35 хвилин в порядку ст. 208 КПК України, за адресою: АДРЕСА_2 затримано громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та у той же день повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. У вчинені вказаного злочину обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.- Рені, Одеської області, громадянин України, офіційно не працює, з середньою освітою, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий. Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07,10.2024 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03.12.2024. Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 28.11.2024 строк дії запобіжного заходу продовжено до 06.01.2025. За результатами досудового розслідування Ізмаїльською окружною прокуратурою 30.12.2024 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001340 направлено до Ренійського районного суду. Винуватість ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події, відповідно до якого 06.10.2024, проводився огляд за адресою: АДРЕСА_2 де вилучено зрізи тканин з дивану, покривала та наволочки з плямами бурого кольору, зовні схожі на кров, кухонний ніж з саморобною рукояткою на жому маються плями бурого кольору та кухонний ніж х дерев`яною рукояткою обмотаною скетчем;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що 05.10.2024 зранку перебував у свого знайомого ОСОБА_5 , де також перебували чоловік на ім`я ОСОБА_8 та жінка на ім`я ОСОБА_9 , з яким розпивали спиртні напої, через декілька годин ОСОБА_10 та ОСОБА_8 пішли з будинку, тим часом ОСОБА_11 та ОСОБА_9 залишилися в кімнати- Далі деякий час до дому повернувся ОСОБА_10 та побачивши в ліжку ОСОБА_11 та ОСОБА_9 розлютився, почав вести себе агресивно та схопивши ніж зі стола наніс множинні удари по тілу ОСОБА_12 , але останній почав відбиватися та вибіг з будинку в напрямку свого місця мешкання;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , жий зазначив, що 06Л0.2024 о 00:20 годині прийшов до дому ОСОБА_14 , де також були ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які сиділи та розпивали алкогольні напої, він з ними привітався та пішов відпочивати і іншу кімнату. Через деякий час приїхали працівники поліції, яким розповів, що не бачив; як ОСОБА_10 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_11 , так як в цей час спав;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 , яка зазначила, що 05.10.2024 року о 17:00 годині прийшла в гості до ОСОБА_14 , де також перебував ОСОБА_15 . Через деякий час ОСОБА_10 пішов з дому, а вона залишилася з ОСОБА_11 в будинку та почали вживати алкогольні напої, та в подальшому опинилися в ліжку, де в цей час до кімнати зайшов ОСОБА_10 та почав обурюватися, в ході сварки з ОСОБА_11 , схопив кухонний ніж зі стола та почав наносити множинні удари по тілу ОСОБА_12 ;

- протоколом затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину, згідно якого було затримано громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та вилучено його речі зі слідами речовини бурого кольору зовні схожими на кров;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 з вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України. В ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органу досудового розслідування, окрім того злочинні дії спровоковані малозначним приводом та на підґрунті особистої неприязні до потерпілого. Дане в сукупності вказує на можливість подальшого фізичного впливу підозрюваним на потерпілого свідків та інших учасників кримінального провадження. Конфлікт, який виник між потерпілим та підозрюваним закінчився застосуванням насилля останнім, що вказує на можливість застосуванням підозрюваним насилля під час інших конфліктів, а отже вчинення нових злочинів. Обставини, що дають підстави обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 є наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

п. 1 - може переховуватися від органів досудового розслідування суду з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, що випливає з тяжкості злочину;

п. 3 - може незаконно впливати на потерпілого та свідків, у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Таким чином, під час об`єктивного та неупередженого дослідження обставин, які обґрунтовують встановлені ризики в поведінці підозрюваного, слід дійти висновку що заявлені ризики не зменшилися та в повній мірі виправдовують тримання підозрюваного під вартою. Так, підозрюваний у випадку обрання іншого запобіжного заходу може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім цього, відповідно до ст.178 КПК України під час: вирішення питання про продовження тримання під вартою підозрюваного слід враховувати наступні обставини: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання у разі визнання підозрюваного винуватим; відсутність міцних соціальних зв`язків у підозрюваного; відсутність у підозрюваного постійного місця роботи та навчання. Підозрюваному повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Тобто у даному випадку є виправданим застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу необхідно враховувати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосованому зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до Органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу. Заставу передбачається в якості альтернативного запобіжного заходу. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження. Керуючись вимогами ст.ст.40,110,131,132,176-178,179,184,194,197,199 КПК України, ПРОШУ: Продовжити сірок тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів».

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Потерпілий ОСОБА_6 , у підготовче судове засідання не з`явився. Надав заяву № 1/25 від 02.01.2025 р. про розгляд справи за його відсутності. Обвинувачення підтримав у повному обсязі. Міру покарання залишив на розсуд суду.

Адвокат ОСОБА_4 , не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав свого захисника.

Вивчивши ретельно матеріали обвинувального акту, клопотання прокурора, заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалами суду від 07.10.2024 р., 28.11.2024 р., 02.01.2025 р., 27.02.2025 р., 23.04.2025 р., 19.06.2025 р., 06.08.2025 р., 03.10.2025 р., 28.11.2025 р., відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, тому, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно враховувати норми міжнародного права та практику Європейського суду з прав людини.

Обґрунтована підозра у вчинені кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1 (с) Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин, це впливає з рішення Європейського суду з прав людини (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997 р., § 57).

Також, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі Летельє проти Франції звернув увагу на те, що тримання особи під вартою може бути виправдано, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Тобто, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Аналогічне ствердження є й у рішенні Європейського суду з прав людини по справі Джон Мюррей проти Сполученого Королівства, де йдеться мова про те, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або, навіть, для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має й тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі „Гарькавий проти України від 18 лютого 2010 року зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції; цей перелік винятків є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (§ 63).

Забезпечення права на свободу та особисту недоторканність є також однією з засад кримінального провадження відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Кодексу і полягає в тому, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених Кодексом.

Метою продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 є наявність заявлених ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою - переховування від суду та незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створіть загрозу суспільству.

Враховуючи вищезазначені положення законодавства, також те, що строк тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується, він обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень, вчиненого у період воєнного стану, ризики, визначені ст.177 КПК України, не змінилися та не зменшились, підстави, за яких судом було обрано та продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а в ході розгляду справи необхідно провести ще певні процесуальні дії, - суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не доцільно виходячи із суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Згідно з ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст. 177, 183, 184, 193, 194, 196-199, 291, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, обвинуваченому ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України задовольнити.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на строк 60 (шістдесят) днів, тобто: по 22 березня 2026 р., (включно), з утриманням в Державній Установі «Ізмаїльський слідчій ізолятор».

Відповідно внесених змін до ч.2 ст.392 КПК України згідно із Законом № 1027-IX від 02.12.2020 р. ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягає апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених ч.2 ст.400 КПК України.

Суддя ОСОБА_1