ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2050/25 Справа № 203/7257/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування №0002429 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м.Дніпра від 13 жовтня 2025 року про арешт майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Дніпра від 13 жовтня 2025 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_9 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0002429 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та/або користування майном на вилучений 08 жовтня 2025 року в ході огляду місця ДТП автомобіль, а саме: - «Buick» модель «Regal», ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , з номерним знаком НОМЕР_2 , що на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник ОСОБА_6 який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту, що передбачає заборону користування транспортним засобом, та постановити нову, якою накласти арешт на авто лише в частині заборони його відчуження, без вилучення та заборони його експлуатації.

Вважає, що ухвала слідчого судді в цій частині є необґрунтованою.

Зазначає, що автомобіль є для ОСОБА_7 єдиним способом мобільності, неможливість користування своїм авто істотно погіршує якість життя.

Будучи належним чином повідомлені про місце та час розгляду апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_6 , власник майна ОСОБА_7 та прокурор до суду апеляційної інстанції не з`явились.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч. 2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю учасників, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема, арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК).

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею виконані належним чином.

Матеріалами справи встановлено, що Дніпровським РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області під процесуальним керівництвом Центральної окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування з часу внесення 08 жовтня 2025 року відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002429 за фактом того, що 08 жовтня 2025 року о 15:20 год. водій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «Buik» моделі «Regal» з номерним знаком НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Набережна Заводська, в районі буд. 73-Д, при виконанні маневру повороту ліворуч скоїла зіткнення з електровелосипедом «Avanti Pilot», під керуванням велосипедиста ОСОБА_10 , 1986 року народження; внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту спричинені тілесні ушкодження, що органом досудового розслідування попередньо кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

08 жовтня 2025 року слідчим СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області оглянуто та вилучено під протокол огляду місця події за адресою: м.Дніпро, вул. Набережна Заводська, буд. 73-Д, автомобіль «Buik» моделі «Regal» з номерним знаком НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу - НОМЕР_1 та вказаний автомобіль направлено на спеціальний майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: м.Дніпро, вул. Курсантська, 22.

За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_7 є власником автомобіля марки «Buik» моделі «Regal» з номерним знаком НОМЕР_2 .

Постановою слідчого СВ ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області від 09 жовтня 2025 року автомобіль марки «Buik» моделі «Regal» з номерним знаком НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002429.

Постановою старшого слідчого СВ Дніпровського ПУР № 1 ГУНП в Дніпропетровській області від 13 жовтня 2025 року призначена судова експертиза технічного стану автомобіля.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно, вилучене під час огляду, має значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, є речовим доказом у кримінальному провадженні, а також може містити сліди залишені на ньому, для забезпечення проведення необхідних оглядів за участі відповідних спеціалістів, призначення в подальшому експертиз, зокрема експертизи технічного стану транспортного засобу, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 стосовно того, що відсутні підстави та мета накладення арешту, є безпідставними.

Колегією суддів встановлено, що відомості внесенні до ЄРДР за №0002429 від 08.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на теперішній час досудове розслідування перебуває на початковій стадії і для забезпечення доказів у кримінальному провадженні звернення до суду слідчим з клопотанням про накладення арешту на майно є цілком обґрунтованим.

Згідно із вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Слідчий суддя, встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3,10, 11 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, вилучене під час огляду, має значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, є речовим доказом у кримінальному провадженні, а також може містити інші відомості, які будуть використані, як доказ факту чи обставин, під час розслідування кримінального провадження.

Беручи до уваги, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно є доказом злочину у даному провадженні, а також необхідність проведення низки слідчих та інших процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що на даному етапі досудового розслідування є виправданим таке втручання в право власності особи та накладення арешту шляхом застосування заборони відчуження, розпорядження та користування майном, про яке слідчий зазначає в клопотанні.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно практики ЄСПЛ, втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого Суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що арешт майна це тимчасовий захід, а тому власник майна не позбавлений права звернутися з клопотанням про зняття арешту в разі не проведення слідчих дій з транспортним засобом протягом тривалого часу.

Таким чином, доводів, які б були безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді апелянтами не наведено.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею дотримано вимоги правомірності втручання у право власності фізичних осіб, таке втручання є законним, відповідає суспільному інтересу та при цьому враховано розумність та співмірність (справедливий баланс) обмеження права власності завданням кримінального провадження, передбаченим ст. 2 КПК України, оскільки іншим чином неможливо збереження речових доказів.

За таких обставин, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є такою, що відповідає вимогам ст.ст. 170-173 КПК України, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м.Дніпра від 13 жовтня 2025 року про арешт майна,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4