ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000439 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці Чернівецька область, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, військовослужбовця ВЧ № НОМЕР_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 03 липня 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 03 липня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Провадження № 11-кп/822/279/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_1

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 04 червня 2025, близько 21 год. 00 хв. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті побутових непорозумінь розпочав словесний конфлікт із дружиною ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час суперечки, яка супроводжувалась нецензурною лайкою, криками та погрозами обвинувачений ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, наніс не менше десяти ударів кулаками по верхній частині тулуба та голові, а також один удар правою ногою по нижній частині лівої ноги, чим завдав потерпілій тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, правова кваліфікація якого, передбачена ч. 1 ст. 125 КК України, а саме в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження.

На вказаний вирок суду перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його вини, просить вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 03 липня 2025 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і за його вчинення призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 180 годин.

На підставі ч. 2 ст. 76 КК України, п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, направити ОСОБА_7 для проходження програми кривдників строком два місяці.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що призначене покарання у виді штрафу, не буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 та не забезпечить повною мірою захист прав потерпілих від його протиправних посягань.

Стверджує, що до ОСОБА_7 необхідно застосувати обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме направити ОСОБА_7 для проходження програми для кривдників, оскільки обвинувачений вже притягався до відповідальності за домашнє насильство, на шлях виправлення не став, а тому зазначений захід є необхідним для зміни його насильницької поведінки, як кривдника.

Незастосування даного заходу з урахуванням стійкої протиправної поведінки ОСОБА_7 несе високі ризики повторення правопорушень і не запобігатиме їх вчиненню.

Таким чином вважає, що має місце неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ст. 91-1 КК України, а тому оскаржуваний вирок підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку, доводи викладені в апеляційній скарзі, доводи прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які просили задовільнити апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити вирок суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій жодним з учасників провадження не оспорюються, а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається. Обвинувальний акт, розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження за правилами ст.ст. 381, 382 КПК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 щодо законності призначеного ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінальних покарань», передбачено, що, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Судова колегія вважає, що таких вимог районний суд у повній мірі не дотримався.

Санкція кримінального правопорушення по ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, те, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, а також врахував особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно вимог ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно вимог ст. 67 КК України, суд відніс вчинення правопорушення щодо одного із подружжя, вчинення правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №15553[25] від 20 червня 2025 року, наданої під час апеляційного перегляду, в обвинуваченого ОСОБА_7 наявні ряд переломів та поранень, зокрема сліпе поранення правого стегна з багато уламковим переломом н/3 правої стегнової кістки, поєднане осколкове поранення грудей та кінцівок, сліпе поранення м`яких тканин грудної клітки з переломом остистого відростку, сліпе поранення м`яких тканин лівого плеча, правого передпліччя та лівого стегна.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 та учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_7 , згідно наказу ГК ЗСУ№ 427 від 09 червня 2025 року, нагороджений золотим хрестом головнокомандувачем ЗСУ ОСОБА_13 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, за наслідком чого, прийшов до обґрунтованого висновку, що покарання у виді штрафу є найбільш доцільним для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 .

Беручи до уваги, що Указом Президента України №64/2022 в Україні введено воєнний стан, колегія суддів вважає, що покарання у виді громадських робіт, перешкоджало б виконанню ним завдань із захисту держави та не забезпечило б належного досягнення цілей покарання.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги прокурора щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 обмежувального заходу, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені відповідні обов`язки, зокрема, направлення для проходження програми для кривдників.

Обмежувальні заходи, передбачені ст. 91-1 КК України, виступають додатковим механізмом захисту потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Таким чином, обмежувальні заходи до кривдника за вчинення домашнього насильства застосовуються судом, виходячи з інтересів потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Формулювання поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст. 126-1 КК і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства.

Аналогічні висновки містить постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду у справі № 453/225/19 від 12 лютого 2020 року.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у нанесені легких тілесних щодо своєї дружини, колегія суддів приходить до висновку, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим відноситься до злочинів пов`язаних із вчиненням домашнього насильства.

Районним судом при призначенні покарання ОСОБА_7 вищевказані вимоги закону не були взяті до уваги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 09 травня 2024 року за домашнє насильство та неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, за домашнє насильство.

Враховуючи вищенаведене та фактичні обставини даного кримінального провадження, судова колегія апеляційного суду вважає, що в інтересах потерпілої ОСОБА_12 щодо ОСОБА_7 слід застосувати обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, як про те просить прокурор у поданій ним апеляційній скарзі, а саме, направити обвинуваченого для проходження програми для кривдників строком на 2 (два) місяці.

Згідно ч.1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Покладаючи на ОСОБА_7 додаткові обов`язки згідно ст. 91-1 КК України, апеляційний суд не ухвалює рішення, передбачені вищевказаною статтею, а тому дане рішення приймається у формі ухвали.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції слід змінити.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 03 липня 2025 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 125 КК України змінити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, обмежувальний захід, що застосовується до осіб, які вчинили домашнє насильство, строком на 2 (два) місяці, поклавши на нього наступний обов`язок:

- направити ОСОБА_7 для проходження програми для кривдників.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий, суддя [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3