Справа № 158/3689/24 Провадження №11-кп/802/493/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000958 від 05.09.2024 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 травня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Луцьк, Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, згідно ст.89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в період з 05.09.2024 року (фактичне затримання) по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Судові витрати по справі за проведення судової дактилоскопічної експертизи в сумі 6367 (шість тисяч триста шістдесят сім) гивень 20 копійок стягнути з ОСОБА_7 на користь держави.

Вироком суду вирішено долю арештованого майна та речових доказів.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 05.09.2024 року, у період часу з 00 години 00 хвилин по 04 годину 00 хвилин (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, який неодноразово продовжено, востаннє згідно Указу Президента України №49-2024 від 05.02.2024 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 06.05.2024 року № 271/2024 в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 08.05.2024 року строком на 90 діб, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом зриву металевої решітки і подальшого розбиття вікна проник до продовольчого магазину фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , звідки, умисно, таємно викрав алкогольні та тютюнові вироби, вартістю 20936 гривень 50 копійок, які належні фізичній особі - підприємцю ОСОБА_9 , чим завдав останній майнову шкоду на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану за попередньою групою осіб, поєднаному з проникненням у приміщення, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України (том 2 а.с.69-75).

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки про винуватість або невинуватість обвинуваченого. За наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у своєму рішенні суд першої інстанції не зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Окрім цього суд відхилив клопотання сторони захисту про призначення додаткової судової дактилоскопічної експертизи для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим і таким, що підлягає скасуванню, з підстав однобічності та неповноти досудового слідства та судового розгляду, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, наслідком чого стало притягнення до кримінальної відповідальності невинної людини, про що свідчать усі докази наявні в матеріалах кримінального провадження, а саме відсутність будь-яких доказів винуватості ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Просить скасувати вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.05.2025 року про визнання винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, повністю та ухвалити виправдувальний вирок. Повторно дослідити докази у справі та допитати свідків (том 2 а.с.81-88).

На адресу Волинського апеляційного суду 29.07.2025 року від прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого. Вважає апеляційну скаргу сторони захисту необгрунтованою, а досліджені у судовому засідання та викладені у вироку суду докази належними, допустимими, достатніми та достовірними і не викликають жодного сумніву у доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину. Просить апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення (том 2 а.с.111-113).

В судове засідання не з`явилася потерпіла ОСОБА_9 , хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження (том 2 а.с.109). Від неї на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання не заперечували, щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілої ОСОБА_9 . Її неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечила доводи апеляційної скарги, просила вирок суду першої інстанції залишии без змін; матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку в даному кримінальному провадженні дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за наведених у вироку обставин, підтверджуються письмовими доказами, які судом першої інстанції належним чином досліджено та детально викладено у вироку.

Також матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та надав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За змістом положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує з апеляційної скарги захисник ставить питання про повторне дослідження доказів та допит свідків у справі та просить скасувати вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.05.2025 року та ухвалити новий вирок, яким визнати невинними ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та виправдати за недоведеністю у вчиненні ним даного кримінального правопорушення.

Поміж тим, колегією апеляційного суду відмовлено у задоволенні клопотання захисника про повторне дослідження ряду наведених нею доказів, допиту свідків, оскільки сам факт непогодження сторони захисту з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

Нормами ст.404 КПК України чітко регламентовано, що за клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Захисник під час апеляційного перегляду просила повторно дослідити докази у зв`язку з неналежною, на її думку, оцінкою їх місцевим судом. Разом з тим, апелянт не навів жодних належних обґрунтувань того, що докази були досліджені судом першої інстанції не повністю чи з порушеннями, а підстав, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, для повторного їх дослідження апеляційним судом встановлено не було, тому колегією суддів відмовлено у повторному їх дослідженні.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.185 КК України, ґрунтуються на зібраних по справі та перевіреними судом доказах, є обґрунтованими та належним чином мотивованими сукупністю досліджених доказів.

Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , експерта ОСОБА_16 . Взяті показання свідків належним чином обґрунтовані, оскільки є послідовними та узгоджуються між собою та в своїй сукупності повно відтворюють картину події. До показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , суд першої інстанції віднісся критично, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Також висновки про винуватість обвинуваченого суд обґрунтував даними, що містяться у письмових доказах, а саме:

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000958 від 05.09.2024 року (том 1 а.с.73);

-протоколом огляду місця події від 05.09.2024 року (том 1 а.с.78-97);

-актом про застосування службового собаки від 05.09.2024 року (том 1 а.с.98);

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення або іншу подію від 05.09.2024 року (том 1 а.с.99-100);

-актом проведення ревізії в магазині ФОП ОСОБА_9 з додатками (том 1 а.с.101-125);

-протоколом обшуку від 05.09.2024 року (том 1 а.с.126-137);

-протоколом отримання зразків для експертизи від 05.09.2024 року (том 1 а.с.158);

-висновком експерта №СЕ-19/103-24/13105-Д від 22.10.2024 року (том 1 а.с.165-186).

Що стосується доводів захисника обвинуваченого про відсутність жодних прямих належних та допустимих доказів, які підтверджують мотив та мету умисних дій, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану за попередньою групою осіб, поєднаному з проникненням у приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, то вони є необґрунтованими і цим доводам була надана належна правова оцінка судом першої інстанції при ухваленні обвинуваченого вироку.

В оскаржуваному вироку зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до ст.63 Конституції України відмовився надавати будь-які показання суду. Колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 не мав бажання особисто пояснити суду наявність слідів його пальців рук на вікні, через яке відбулося проникнення до магазину, для здійснення крадіжки. Дані обставини ОСОБА_7 не пояснив і під час апеляційного розгляду справи.

На думку апеляційного суду така позиція обвинуваченого свідчить про його єдину мету ухилення від кримінальної відповідальності.

Не заслуговують на увагу суду посилання захисника про те, що судом першої інстанції необґрунтовано було відмовлено у призначені додаткової судової дактилоскопічної експертизи для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення.

Апеляційний суд зазначає наступне.

Експерти в своїй діяльності керуються Законом України «Про судову експертизу» та згідно ст.4 цього Закону незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються: визначеним законом порядком призначення судового експерта; забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи; існуванням установ судових експертиз, незалежних від органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду; створенням необхідних умов для діяльності судового експерта, його матеріальним і соціальним забезпеченням; кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків; присутністю учасників процесу в передбачених законом випадках під час проведення судової експертизи.

Відповідно до вимог ст.70 КПК України за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків експерт несе відповідальність, встановлену законом.

Слід звернути увагу на те, що згідно висновку експерта №СЕ-19/103-24/13105-Д від 22.10.2024, за результатами проведення дактилоскопічної експертизи встановлено, що надані на дослідження: сліди пальців рук розмірами 13х19 мм, 14х21 мм, 14х18 мм, 15х19 мм та слід долоні руки розміром 46х61 мм, виявлені та відкопійовані на відрізки липкої стрічки, вилучені 05.09.2024 року під час огляду місця події у продовольчому магазині, що за адресою: Волинська область, Луцький район вулиця Шевченка, 58 придатні для ідентифікації за ними особи (осіб); сліди пальців рук розмірами 9x15 мм, 11х11 мм, 16х21 мм, сліди папілярних узорів рук розмірами 5х7 мм, 4х20 мм та сліди долоней рук розмірами 29х13 мм, 50x22 мм, 34х23 мм, 56х21 мм, 40х39 мм, виявлені та відкопійовані на відрізки липкої стрічки, вилучені 05.09.2024 року під час огляду місця події у продовольчому магазині, що за адресою: АДРЕСА_1 - непридатні для ідентифікації за ними особи (осіб); сліди пальців рук розмірами 15х24 мм, 14х17 мм, 15х19 мм, 12х18 мм, 16х19 мм, виявлені та відкопійовані на відрізки липкої стрічки, вилучені 05.09.2024 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 - придатні для ідентифікації за ними особи (осіб). Слід пальця руки розміром 12х16 мм, виявлений та відкопійований на відрізок липкої стрічки, вилучений 05.09.2024 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 - непридатний для ідентифікації за ним особи (осіб); сліди пальців руки розмірами 13х19 мм, 14х21 мм, виявлені та відкопійовані на відрізки липкої стрічки, вилучені 05.09.2024 року під час огляду місця події у продовольчому магазині, що за адресою: АДРЕСА_1 , залишені відповідно вказівним та середнім пальцями правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Слід пальця руки розміром 14х18 мм та слід долоні розміром 46х61 мм, виявлені та відкопійовані на відрізки липкої стрічки, вилучені 05.09.2024 року під час огляду місця події у продовольчому магазині, що за адресою: АДРЕСА_1 , залишені відповідно великим пальцем правої руки та тенаром великого пальця долоні лівої руки особи дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Слід пальця руки розміром 15х19 мм, виявлений та відкопійований на відрізок липкої стрічки, вилучений 05.09.2024 року під час огляду місця події у продовольчому магазині, що за адресою: АДРЕСА_1 , залишений не пальцями рук осіб, дактилокарти яких заповнені на ім`я: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а іншою особою. Сліди пальців рук розмірами 15х24 мм, 14х17 мм, 15х19 мм, 12х18 мм, виявлені та відкопійовані на відрізки липкої стрічки, вилучені 05.09.2024 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , залишені відповідно середнім, безіменним пальцями правої руки та середнім пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Слід пальця руки розміром 16х19 мм, виявлений та відкопійований на відрізок липкої стрічки, вилучений 05.09.2024 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , залишений не пальцями рук осіб, дактилокарти яких заповнені на ім`я: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а іншою особою.

Отже, сліди пальців рук розмірами 13x19 мм, 14x21 мм, виявлені та відкопійовані на відрізки липкої стрічки вилучені 05.09.2024 року під час огляду місця поді дії у продовольчому магазині, що за адресою: АДРЕСА_1 , залишені відповідно вказівним та середнім пальцями правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дані два сліди були вилучені з внутрішньої поверхні вікна, через яке відбулося проникнення у магазин.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_16 для роз`яснення його висновку. Експерт ОСОБА_16 суду пояснив, що ідентичність сліду встановлюється окремими та загальними ознаками і вони порівнюються із наданими дактилокартами. Досліджувалися тільки надані об`єкти чи вони придатні і чи належать вони конкретній особі, час залишення сліду не досліджувався.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що допитані в судому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які працюють продавцями у вказаному магазині, пояснили, що жоден відвідувач не має доступу до цього вікна і ніколи не відкриває його в силу того, що перед ним стоїть морозильна камера. А щоб дістатися до вікна під час прибирання їм необхідно відсувати морозильну камеру. Крім того, кожного дня вони здійснюють прибирання в магазині і миють вікна з середини.

Також допитаний судом свідок ОСОБА_15 не підтвердив, щоб ОСОБА_7 будь-коли приходячи в магазин та відкривав вікно.

Апеляційнйи суд зазначає, що експерт надавав відповідь на усі поставлені органом досудового розслідування запитання, встановлені вимоги і правила під час проведення експертизи не порушені, висновок експертиза не суперечить іншим матеріалам справи, відсутні істотні порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Відповіді на вказані питання повністю узгоджуються між собою. А тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для проведення додаткової експертизи.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки усі висновки суду, викладені у вироку, належним чином мотивовані та ґрунтуються на матеріалах і відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції навів у вироку підстави з яких він відхилив доводи захисника обвинуваченого з посиланням на докази, здобуті органами досудового слідства у порядок і спосіб, визначений чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінальних правопорушень.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку та постановлення нового виправдувального, як про це зазначав в апеляційній скарзі захисник.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 , що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану за попередньою групою осіб, поєднаному з проникненням у приміщення, мали місце. Зазначені дії містять склад кримінального правопорушення злочину, передбачено ч.4 ст.185 КК України.При цьому суд оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів проаналізував з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

А тому доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів, які підтверджують вину її довірителя у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, є необґрунтованими.

Щодо призначеного обвинуваченому покарання, апеляційний суд зазначає наступне.

За положеннями ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покаранняз тим, щоб особі за вчинене нею кримінальне правопорушення, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 та від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з вироку обираючи покарання обвинуваченому судом першої інстанції враховано вимоги ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч.4 ст.185 КК України, ступінь тяжкості вказаного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також відсутність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого та наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції взяв до уваги конкретні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його відношення до скоєного, зокрема те, що захисник вказує на те, що ОСОБА_7 вину не визнав, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий (том 1 а.с.150-151, 152-154, 156), за місцем проживання характеризується негативно, схильний до вживання спиртних напоїв, (том 1 а.с.155), обвинувачений не має міцних соціальних звязків, не має постійного місця роботи, відсутність даних про перебування на обліку в наркологічному диспансері та в психіатричній лікарні.

Відповідно до досудової доповіді органу пробації, яка складена з урахуванням соціально-психологічної характеристики обвинуваченого ОСОБА_7 , оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення висока, а ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих оціб оцінюється як високий. Окрім цього, вважає, що виправлення особи без ізоляції від суспільства не можливим (том 1 а.с.58-60).

На переконання апеляційного суду враховуючи всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень слід призначити покарання наближене до мінімальної межі санкції ч.4 ст.185 КК України.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства і про відсутність підстав для застосування щодо нього положень ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, чи положень ст.69 КК України, яка передбачає призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Верховний Суд неодноразово звертає увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування вироку, колегією суддів не встановлено, тому апеляційні скарги захисника та потерпілої належить залишити без задоволення, а вирок - без зміни.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 травня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: