Справа № 619/1371/20
Провадження №1-кп/536/16/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року м. Кременчук

Колегія суддів Кременчуцького районного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області в залі суду клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

Встановила:

В провадженні Кременчуцького районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст.185 КК України, ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст.185 КК України.

Прокурором було заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст.185 КК України; ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків по даному кримінальному провадженню, продовжити свою злочинну діяльність, з урахуванням обставин кримінального провадження, не зменшились та не зникли.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора, вказав, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України стороною обвинувачення не обґрунтовані, не розглянуте питання щодо можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів. Також, визначаючи розмір застави, не було враховано матеріальний стан обвинуваченого, для якого максимальний розмір застави є надмірним. ОСОБА_5 займається волонтерською діяльністю, має чисельні грамоти та листи-подяки, тому з врахуванням особи обвинуваченого, захисник просить суд застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою або зменшити розмір застави з врахуванням матеріального стану обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 підтримав думку адвоката ОСОБА_7 .

Також, захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_7 було надано суду характеризуючи матеріали на ОСОБА_5 , а саме посвідчення волонтера благодійного фонду «Віатор», чисельні листи-подяки від громадських організації, медичних установ, військових частин, також довідку № 21/25 від 13.10.2025 про те, що ОСОБА_5 є студентом Харківської державної академії фізичної культури.

Колегія суддів, вислухавши доводи учасників кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2025 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 листопада 2025 року включно та визначено розмір застави.

Згідно вимог ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, тобто, питання щодо продовження строків тримання під вартою мають вирішуватися у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

Відповідно ст. 199 КПК України при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд зобов`язаний впевнитися в тому, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці (справи «Талаліхіна проти України», «Виноградський проти України», «Чернявський проти України») неодноразово зазначав, що з метою недопущення надмірності строків тримання особи під вартою суддям необхідно належним чином оцінювати обставини та необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У відповідності до ст.5 п. «С» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою при провадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно ч. 1 ст.177 КПК України застосування запобіжного заходу здійснюється з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також спробам незаконно переховуватись від органів досудового розслідування, та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити його.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, враховує тяжкість покарання, вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, яке є тяжким злочином та ч. 5 ст. 185 КК України, яке є особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Стороною обвинувачення було доведене існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, так як обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, перебував у розшуку через ухилення від явки до суду; може незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, які судом ще не допитувалися, а також продовжити злочинну діяльність.

Колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід, а ніж тримання під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам.

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , враховуючи думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили змінити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, суд бере до уваги підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватими, особу обвинуваченого, та з метою забезпечення запобіганню процесуальних ризиків, а також за відсутності вагомих підстав для скасування або зміни запобіжного заходу на більш м`який, та відсутності відомостей щодо неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою, суд дійшов висновку про доцільність продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Згідно з ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України зазначено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України зазначено, що розмір застави визначається щодо особи підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд враховує, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини існування.

З огляду на вищевикладене, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_5 заставу з урахуванням вимог ст. 182 КПК України, а саме 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На думку суду застава в такому розмірі буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Керуючись ст.ст.109, 110, 177, 178, 182, 183, 194, 199, 284, 291, 314, 315, 369, 392, ч.5 ст.394, п. 1-1 ч.2 ст.395 КПК України, колегія суддів,-

Постановила:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 січня 2026 року включно, та утримувати в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Визначити заставу в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн., яка буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Роз`яснити ОСОБА_5 його право внести або забезпечити внесення іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) застави у будь-який момент з часу винесення ухвали на рахунок: UA0015950, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26304855, банк отримувача: ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО): 820172, отримувач коштів - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області.

Внесення застави є підставою для звільнення особи з-під варти.

Встановити ОСОБА_5 , у випадку внесення застави, наступні обов`язки строком на два місяці з моменту внесення такої:

- прибувати до суду за першим викликом;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у випадку невиконання вищезазначених обов`язків та в подальшому розгляду питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на підставі п.3 ч.4 ст.183 КПК України, суд матиме право не визначати розмір застави.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» для відому та для виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 10.11.2025.

Головуючий суддя:ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3