НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в арешті майна

05 листопада 2025 року Справа № 322/1639/25 Провадження № 1-кс/322/369/25

Слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна, погоджене прокурором-стажистом на посаді прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2025 за № 0000182, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

встановив:

03.11.2025 слідчий звернувся до суду із вищезазначеним клопотанням, в якому просив: накласти арешт на мобільний телефон «Samsung» в корпусі чорного кольору, упакований до полімерного сейф-пакету № WAR1258579, із забороною користування та розпорядження цим майном, а також його відчуження.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено таке.

Слідчим відділенням відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000182, від 29 жовтня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

29.10.2025, приблизно в період часу з 00 год. 00 хв. по 01 год. 00 хв., невстановлена особа, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу незаконно заволоділа автомобілем «Volkswagen Sharan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що фактично належить ОСОБА_5 , чим спричинила останньому майнову шкоду, сума якої встановлюється.

В період часу з 11 год. 22 хв. по 12 год. 10 хв. 29.10.2025 проведено огляд предмету, в приміщенні службового кабінету № 1 відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с-ще Новомиколаївка, вул. Запорізька, 81, за участю свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході огляду було виявлено та вилучено: мобільний телефон «Samsung» в корпусі чорного кольору, який упаковано до полімерного сейф-пакету №WAR1258579.

Вилучений об`єкт, відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України, набув статус тимчасово вилученого майна, та визнаний у даному кримінальному провадженні речовим доказом.

Вилучене майно за протоколом огляду предмета від 29.10.2025, а саме: мобільний телефон «Samsung» в корпусі чорного кольору, який упаковано до полімерного сейф-пакету №WAR1258579, має істотне значення для проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки зберіг на собі його сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та у подальшому буде використаний в якості речового доказу.

У судове засідання з розгляду клопотання про арешт майна слідчий, належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, не прибув та подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, що відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Особа, у володінні якої перебуває майно, у судове засідання не з`явилася.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення клопотання, слідчий суддя виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

У клопотанні про арешт майна слідчим не було обґрунтовано відповідності вилученого майна жодному з критеріїв, передбачених ст. 98 КПК України.

Обов`язок ініціатора клопотання довести обставини що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тощо слідує із вимог ч. 5 ст. 132, ст. 171 КПК України та відповідає передбаченим ст.ст. 7, 22, 26 КПК України принципам змагальності та диспозитивності.

Клопотання слідчого, без належного обґрунтування, носить формальний характер, слідчим не доведено необхідного об`єму правових підстав для прийняття рішення про арешт тимчасово вилученого майна.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що клопотання слідчого про арешт майна є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 170 173 КПК України,

ухвалив:

1.У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором-стажистом на посаді прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1