Справа № 932/2960/21
Провадження № 1-кп/932/227/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі:

Головуючої судді ОСОБА_1 ,

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Шевченківського районного суду міста Дніпра клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, так як на даний час не відпали ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, зокрема, обвинувачений може переховуватися від суду й впливати на свідків, оскільки такі ще не допитані у судовому засіданні.

Захисник у судовому засіданні просив змінити запобіжний захід на домашній арешт або визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів. Сторона захисту зазначає, що зі спливом часу ризики відпали. ОСОБА_7 офіційно працевлаштований, має проблеми зі здоров`ям, на цей час вже загострився біль у спині, тому він не може надалі перебувати під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав правову позицію свого захисника, також зазначив про тривалий розгляд справи та безпідставне продовження тримання під вартою. Вказав, що на його утриманні знаходяться дружина, доньки та онуки, тому зменшення розміру застави є співмірним.

Предстаник потерпілого та потерпілий у судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту та продовжити строк тримання під вартою обвивуваченого без визначення розміру застави.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію.

Питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою вирішується на стадії судового розгляду, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні. Тому, під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є з`ясування питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України однією з підстав для продовження строку тримання під вартою особи є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку подальшого тримання особи під вартою, суд має встановити продовження існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існуватиризики передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_7 , згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, а саме обвинуваченому інкримінований замах на умисне вбивство двох осіб, що загрожує ОСОБА_7 , за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, позбавленням волі без обрання іншої, альтернативної міри покарання.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення покарання, враховуючи його тяжкість, спроможний переховуватись від суду. Судовий розгляд кримінального провадження триває, усі свідки, ще не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроби впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Доводи захисту щодо незадовільного стану здоров`я ОСОБА_7 є не достатньо переконливими, оскільки в матеріалах справи відсутні належні медичні дані та висновки лікарів, які б свідчила про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись в умовах установи виконання покарання або в умовах установи йому надано неналежну медичну допомогу.

Щодо доводів обвинуваченого про тривалий розгляд справи, то вони не є досить вагомими, для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки враховується, що тривалість такого запобіжного заходу не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Після скасування судом апеляційної інстанції вироку суду та направлення на новий судовий розгляд, справа надійшла до провадження нового складу суду лише 19.02.2025. Новий судовий розгляд триває менше одинадцяти місяців, за цей час колегія суддів дослідила письмові докази, допитала обвинуваченого, двох потерпілих та двох свідків, що свідчить про швидке, повне та об`єктивне проведення судового розгляду у розумні строки, без невиправданих затримок.

За п. 2, 4 та 5 ст. 178 КПК України суд зобов`язаний оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, яке йому інкримінується; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини; наявність або відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи.

Під час розгляду заявленого клопотання щодо запобіжного заходу судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, та може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то на думку колегії суддів, запобіжний захід у виді домашнього арешту не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та попередити наявні ризики, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин.

Суд звертає увагу сторони захисту, що неодноразово під час вирішення аналогічного процесуального питання продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, колегією суддів розглядалися, бралися до уваги та надавалась правова оцінка викладеним у клопотаннях сторони захисту обставин, а саме стану здоров`я обвинуваченого, стану здоров`я його дружини ОСОБА_10 , стану здоров`я його доньки ОСОБА_11 . Тобто, виважено дотримуючись балансу між обраним запобіжним заходом у виді тримання під вартою обвинуваченому та обов`язком охорони суспільного інтересу в межах інкримінованого обвинуваченому злочину, суд дійшов висновку, що міцні соціальні зв`язки, офіційне працевлаштування, стан здоров`я близьких родичів, та ОСОБА_7 безпосередньо, не можуть переважати, нівелювати та спростовувати встановлені судом ризики, з урахуванням того, що усіх свідків на сьогодні судом не допитано, а також те, що наведені захисником обставини були й до моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, з яких як кожна окремо так і всі разом, не стали стримуючим фактором для обвинуваченого. Окрім цього, суд ставить під сумнів визначення стороною захисту обвинуваченого ОСОБА_7 як єдиного годувальника своєї сім`ї, оскільки останній утримується під вартою тривалий час, що виключає можливість суду констатувати той факт, що безпосередня участь ОСОБА_7 у житті своєї родини з фінансової точки зору є необхідною, невід`ємною, та такою, що потребує негайного втручання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи особу обвинуваченого, стадію судового провадження та ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати, суд вважає за необхідне залишити обвинуваченому ОСОБА_7 заставу у виді вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та зумовити його належну процесуальну поведінку.

З урахуванням особи обвинуваченого та суспільного інтересу інкримінованого злочину, застава у визначеному розміру буде достатньою для виконання процесуальних обов`язків, а можливість втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків буде достатнім стримуючим фактором, що виключає з його боку будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення. Це узгоджується з положеннямст. 182 КПК України, а також практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мангурас проти Іспанії» від 28.09.2010, «Гафа проти Мальти» від 22.05.2018), відповідно до яких розмір застави повинен визначатися ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Підстав для зменшення застави та визначення її у мінімальному розмірі, з огляду на тяжкість інкримінованого злочину та дані про особу обвинуваченого, не вбачається, оскільки судом навіть з огляду на приписи ст.183 КПК України, які дозволяють не визначати заставу щодо злочинів вчинених з застосуванням насильства до потерпілого, в межах дискреційних повноважень встановлено співмірну заставу.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 197, 331, 369-372, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням його у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 01 січня 2026 року включно.

Установити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання ОСОБА_7 під вартою є 01 січня 2026 року включно.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень) 00 коп.

Установити, що у разі внесення обвинуваченим ОСОБА_7 , або іншою фізичною чи юридичною особою, застави у розмірі 242 240 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень) 00 коп. ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_7 будуть покладені такі обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до суду у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

-не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

-утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні, як безпосередньо, так і через третіх осіб, за винятком участі у процесуальних діях, у тому числі за участі адвокатів;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що у разі нез`явлення його за викликом до суду без поважних причин чи неповідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього, застава звертається у дохід держави.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 із тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання копії.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3