КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7688/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7

підозрюваної: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду в місті Києві від 17 вересня 2025 року у кримінальному провадженні №0000009 від 22.04.2014 про скасування повідомлення про підозру від 28.11.2023,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 звернувся до суду зі скаргою про скасування повідомлення про підозру від 28 листопада 2023 року в рамках кримінального провадження № 0000009 від 22.04.2014.

Просив скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 28.11.2023, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, у кримінальному провадженні № 0000009 від 22.04.2014.

Стверджував, що Головне слідче управління Державного бюро розслідувань здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 22.04.2014 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 255, ч. 3 ст. 365, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

28.11.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України у вищевказаному кримінальному провадженні.

На переконання сторони захисту, вказане повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 28.11.2023 є незаконним і підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

З моменту реєстрації кримінального провадження (22.04.2014) минуло майже 10 років. ОСОБА_8 жодного разу не викликалась на допити, не залучалась до слідчих дій, їй не пред`являлись підозри. Лише 28.11.2023 органи досудового розслідування вирішили застосувати до неї заходи кримінально-правового характеру без жодних достатніх підстав.

За цей час жодних належних, достатніх та допустимих доказів за цей значний проміжок часу слідством не здобуто, тому, на думку захисника, підозра ґрунтується на недопустимих, недостатніх та неналежних доказах.

Щодо змісту повідомлення про підозру, адвокатом в скарзі зазначено, що воно цілком складається із надуманих обставин та уявлень уповноважених осіб органів слідства, оскільки жодні факти, про які йдеться в підозрі, не підтверджені жодними належними доказами та ґрунтуються виключно на припущеннях.

Доводи сторони обвинувачення в цілому зводяться до нібито незаконного заволодіння земельними ділянками державної власності, які належать до водного фонду та необхідні для обслуговування гідроспоруд Київської ГЕС.

На думку захисника, така позиція слідства ґрунтується виключно на документах ще СРСР про нібито відведення земельних ділянок під об`єкти гідроелектростанції, однак жодних належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження того, що саме ті земельні ділянки, які фігурують в межах кримінального провадження, є ділянками, які відводилися під гідроспоруди, стороною слідства не надано, і в матеріалах кримінального провадження відсутні.

На переконання захисника, спірні земельні ділянки не належать до земель водного фонду та знаходяться поза межами захисної дамби чи інших земель, наданих ПАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО» для обслуговування Київської ГЕС.

Слідство посилалось на те, що нібито вказані у підозрі особи заволоділи земельними ділянками, розташованими вздовж лівого берега каналу дамби на території Лебедівської сільської ради, яка перебуває на балансі Філії «Каскад Київський ГЕС та ГАЕС» ПАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО».

В матеріалах кримінального провадженні відсутні докази на підтвердження того, що заволодіння земельними ділянками, які фігурують в межах кримінального провадження, призвело до порушення експлуатації гідротехнічних споруд, та відсутні будь-які зауваження з боку ПАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО», які при такому незаконному заволодінні безперечно мали бути.

Стороною обвинувачення долучено до матеріалів висновок експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у кримінальному провадженні КНДІСЕ від 30.10.2023 року № 12505/23-41, на вирішення якої поставлено наступні питання: «1) Чи розташовані 50 земельних ділянок з відповідними кадастровими номерами в межах смуги відведення дренажного каналу поряд із земляною дамбою на східному березі Київського водосховища? Якщо так, то які площі вказаних земельних ділянок в межах смуги відведення дренажного каналу?»; «2) Чи відповідає проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 52-ом громадянам України для індивідуального садівництва на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування? Якщо не відповідає, то в чому полягають невідповідності?».

На перше поставлене питання експерти дали категоричну відповідь: зазначені земельні ділянки розташовані поза межами смуги відведення дренажного каналу, крім того, в тексті експертизи зазначено, що згідно відомостей, наданих на дослідження матеріалів, проект землеустрою щодо встановлення смуги відведення каналу у встановленому законом порядку не розроблявся та не затверджувався, що, на думку захисника, свідчить про фізичну неможливість встановлення експертом факту входження спірних земельних ділянок в межах смуги відведення каналу, оскільки проект землеустрою щодо встановлення цієї смуги не розроблявся.

Ці факти свідчать про відсутність належного підходу до розробки цієї експертизи, і, як наслідок, свідчить про сумнівність її висновків у цілому.

Загалом всі висновки згаданої експертизи ґрунтуються на посиланнях на Технічні умови експлуатації гідротехнічних споруд Київської гідроелектростанції, розроблених Українським відділенням Всесоюзного ордена Леніна проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «ГІДРОПРОЕКТ» ім. С.Я. Жука в 1965 році.

Сторона захисту вважала, що посилання на вказані Технічні умови 1965 року є безпідставним, оскільки технічні умови експлуатації не є проектною документацією, тобто не є нормативним документом, який безпосередньо встановлює площу земельної ділянки, необхідної для експлуатації гідроспоруди, не встановлює жодних меж гідроспоруди, і в 1965 році Техумови були прийняті з метою майбутнього будівництва гідроспоруди, тобто ці умови не встановлювали жодних меж споруди і ділянок відповідно.

Після будівництва гідроспоруди, відповідно каналу і дамби, ПАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО» отримано технічну документацію і державні акти на земельні ділянки під цими спорудами, куди не входять зазначені земельні ділянки, що виключає будь-яке відношення цих земель до земель гідроспоруди і, як наслідок, водного фонду, про що слідство свідомо не вказує.

Вказані відомості є відкритими і вбачаються з даних Публічної кадастрової карти, відомості з якої визнані державними органами офіційними і такими, що підтверджують або спростовують відповідні обставини, які можна встановити з цих відомостей.

Стороною слідства не надано жодних достатніх аргументів про те, чому зазначені земельні ділянки відносяться до земель водного фонду, що спростовує обґрунтованість підозри і основні фактичні обставини, на які посилається слідство.

Слідство посилалось на висновок експерта КНДІСЕ за результатами проведення судової оціночно-земельної експертизи у кримінальному провадженні від 05.10.2023 № 20884/23-41, на вирішення якої поставлені питання щодо ринкової вартості станом на 2021 рік зазначених земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області з відповідними кадастровими номерами. Тобто сам орган досудового розслідування, надаючи цей висновок, визнається факт, що спірні земельні ділянки є іншими, відмінними об`єктами від земель водного фонду, та що у наслідку не вчинялось жодних дій із землями водного фонду.

Слідство безпідставно посилалось на те, що протягом 1960 року здійснено будівництво захисної дамби між с. Хотянівка та с. Лебедівка Вишгородського району Київської області, загальною довжиною 14,6 км, яка перебуває на балансі ПАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО» та входить до складу гідротехнічної споруди «Земляні плотини і дамби» і внесена до Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, та що з моменту введення в експлуатацію територія лівобережної захисної дамби Київської ГЕС, її дренажного (обвідного) каналу, захисної дамби між селами Хотянівка та Лебедівка Київської області використовувалась з дотриманням вимог Земельного та Водного кодексів України на умовах постійного користування або оренди виключно для розміщення об`єктів гідроенергетики, у тому числі віднесених до відання ПАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО», державних установ та організацій енергетичної сфери, а також державними лісогосподарськими підприємствами відповідно до їх завдань та повноважень, оскільки, дійшовши до такого висновку, сторона обвинувачення не надає жодного документу, яким би могло бути підтверджено право користування такими земельними ділянками підприємствами, установами, організаціями.

Захист звернув увагу на висновок про розгляд документації із землеустрою від 28.01.2021, розроблений та затверджений експертом ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області ОСОБА_9 , де в розділі 6 висновку «основні характеристики земельної ділянки відповідно до документації із землеустрою» зазначено, що межі 52 земельних ділянок це землі запасу (код КВЦПЗ-16.00), який, на думку захисту, також спростовує позицію слідства щодо належність земельних ділянок до водного фонду.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за Філією «Каскад Київських ГЕС і ГАЕС» ПАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО» ще у 2013 році було оформлено право постійного користування та отримано державні акти на відповідні земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (під існуючими гідроспорудами), для експлуатації та догляду за гідротехнічними спорудами, іншими водогосподарськими спорудами і каналами.

Із вказаних даних вбачалось, що земельні ділянки, які необхідні ПАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО» для обслуговування, експлуатації гідроспоруд ще з 2013 року зареєстровані за ПАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО» і вони жодним чином не накладаються навіть частково на спірні земельні ділянки, і таким чином ця земля жодним чином не відносяться до земель водного фонду, що спростовує доводи слідства.

З генеральних планів села Лебедівка і села Хотянівка вбачається, що спірні земельні ділянки не визначалися як землі водного фонду.

Генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту.

План зонування території (зонінг) - документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон.

Захисник вважав, що уповноваженими органами, які відповідальні за визначення умов і обмежень використання земельних ділянок на території їх відповідальності було констатовано неналежність цих ділянок до водного фонду, і головним документом містобудівної і землевпорядної документації зазначених населених пунктів не було встановлено, що спірні земельні ділянки і цей масив в цілому належать до водного фонду, з огляду на що будь-які дії, пов`язані із виділенням і отриманням у власність цих ділянок були повністю законними.

Відповідно до відповіді Філії «Каскад Київських ГЕС і ГАЕС» ПАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО» № 14/75 від 19.01.2024, зазначається, що для належної роботи та обслуговування Філії на сьогодні ПАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО» оформило на праві постійного користування земельні ділянки, а саме:

- під лівобережною земляною греблею Філії - з такими кадастровими номерами: :33:035:0028, :33:028:0101, :25:004:0102;

- під лівобережною дамбою Філії - з такими кадастровими номерами: :25:004:0102, :25:054:0001, :23:061:0001, :21:225:0001, :21:196:0002;

- під обвідним (дренажним) каналом Філії - з такими кадастровими номерами: :33:043:0104, :33:022:0110, :33:022:0108, :33:022:0109, :25:007:0001, :25:012:0001, :24:019:0001, :22:015:0001, :21:316:0005;

- під Хотянівською захисною дамбою Філії - з такими кадастровими номерами: :33:043:0103, :33:022:0106, :33:022:0107, :34:017:6015, :33:022:6191, :33:022:6192, :33:022:6193.

Адвокати підозрюваного ОСОБА_10 звернулися до ПАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО» із запитом щодо надання інформації про розміщення гідротехнічних споруд Київської ГЕС.

У відповідь було отримано лист № 14/101 від 25.01.2024, відповідно до якого:

«На території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області знаходяться земельні ділянки з кадастровими номерами, в межах яких розташовані гідротехнічні споруди Київської ГЕС Філії, а саме:

- Хотянівська захисна дамба - :33:043:0103;

- дренажна система лівобережної греблі - :33:028:0101;

- дренажний канал - :33:043:0104.

На території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області знаходяться земельні ділянки з кадастровими номерами, в межах яких розташовані гідротехнічні споруди Київської ГЕС Філії, а саме:

- дренажний канал - :33:022:0110, :33:022:0108, :33:022:0109;

- Хотянівська захисна дамба - :33:022:0106, :33:022:0107, :34:017:6015, :33:022:6191, :33:022:6192, :33:016:6193;

- дренажна система - :25:004:0102;

- лівобережна земляна гребля - :25:004:0102.»

Виходячи із змісту офіційної позиції ПАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО», викладеної у вищевказаних листах, гідротехнічні споруди Київської ГЕС Філії розміщені виключно в межах наведених земельних ділянок і жодним чином не накладаються навіть частково на спірні земельні ділянки, які є предметом даного кримінального провадження.

В межах даного кримінального провадження, захисником ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_11 замовлено проведення земельно-технічної експертизи.

Судовим Експертом ОСОБА_12 виготовлено Висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 28.03.2024 № 1-28/03, відповідно до якого встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами: :33:016:0912, :33:016:0913, :33:016:0914, :33:016:0915, :33:016:0916, :33:016:0917, :33:016:0918, :33:016:0919, :33:016:0920, :33:016:0921, :33:016:0922, :33:016:0923, :33:016:0924, :33:016:0925, :33:016:0926, :33:016:0927, :33:016:0928, :33:016:0929, :33:016:0930, :33:016:0931, :33:016:0932, :33:016:0933, :33:016:0934, :33:016:0937, :33:016:0939, :33:016:0940, :33:016:0943, :33:016:0944, :33:016:0945, :33:016:0947, :33:016:0948, :33:016:0949, :33:016:0950, :33:016:0952, :33:016:0953, :33:016:0955, :33:016:0956, :33:016:0983, :33:022:0925, :33:022:0926, :33:022:0927, :33:022:0928, :33:022:0929, :33:022:0930, :33:022:0931, :33:022:0932, :33:022:0933, :34:004:0153, :34:004:0155, :33:010:0002 не накладаються на земельні ділянки під Хотянівською захисною дамбою з кадастровими номерами: :33:022:6191, :33:022:6192, :34:017:6015, :34:016:6193.

Узагальнюючи результати дослідження, зокрема, Наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 30.12.2020 за № 10-19506/15-20-сг, діюче земельне законодавство, станом на час відведення земельної ділянки, можливо прийти до висновку, що земельні ділянки (в кількості 52), не мають жодних обмежень у використанні земельних ділянок, відсутні наявні заходи щодо охорони земель і ґрунтів, мають цільове призначення згідно КВЦПЗ - 01.05. для індивідуального садівництва, відведені за рахунок земель, які відносяться до категорії - землі сільськогосподарського призначення, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам.

Беручи до уваги вищенаведене, земельні ділянки, які є предметом даного кримінального провадження не накладаються на земельні ділянки в межах яких розташовані гідротехнічні споруди Київської ГЕС Філії, відповідно такі земельні ділянки не відносяться до земель водного фонду та не розташовані на гідротехнічній споруді, у зв`язку з чим державним інтересам не завдано шкоди, що серед іншого підтверджено також і висновком судового експерта.

Твердження органу досудового розслідування про незаконність відведення 52 земельних ділянок спростовується зазначеним.

Окремої уваги заслуговують ті обставини, що в межах кримінального провадження потерпіла особа, якій завдано шкоду, а ПАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО», на балансі якої знаходяться гідроспоруди, не заявляє жодних претензій щодо земельних ділянок, які є предметом даного кримінального провадження.

Все вищезазначене вказувало про необґрунтованість підозри ОСОБА_8 та відсутності будь-яких достатніх документальних підстав, які б підтверджували обґрунтованість підозри.

Адвокат зазначав, що з повідомлення про підозру не вбачається складу інкримінованих правопорушень, що також свідчить про її необґрунтованість та наявність підстав для скасування підозри.

Сторона захисту вважала, що в інкримінованому ОСОБА_8 кримінальному правопорушенню, передбаченого статтею 209 КК України, обов`язково мав передувати предикатний злочин, існування якого не було обґрунтовано органом досудового розслідування, оскільки земельні ділянки були набуті законним шляхом. У повідомленні про підозру немає вказівки, який саме злочин передував нібито легалізації земельних ділянок, відповідно, відсутній предмет злочину, а також докази того, що підозрювана знала про незаконне походження майна чи мала умисел на його легалізацію.

Адвокат вважав, що слідство не розкрило ані об`єктивної, ані суб`єктивної сторони складу злочину, а наведені докази не відповідають критеріям належності та достатності.

Скаржник заявляв про неправильність застосування ч. 4 ст. 28 КК України, оскільки у підозрі прямо зазначено, що ОСОБА_8 не була учасником злочинної організації, однак їй одночасно інкримінують пособництво у злочині, вчиненому організованою групою. Це взаємовиключні твердження, адже для застосування ч. 4 ст. 28 КК обов`язковою є участь у групі, тому така суперечність, на думку захисника, свідчить про фундаментальні недоліки правової оцінки і є самостійною підставою для скасування підозри.

У підсумку, підозра не містить обґрунтованих даних про предикатний злочин, відсутні докази умислу на легалізацію майна, що в цілому виключає можливість визнати підозру законною та обґрунтованою.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2025 року скаргу адвоката задоволено.

Скасовано повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 28.11.2023, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України у кримінальному провадженні №0000009 від 22.04.2014.

Задовольняючи скаргу, слідчий суддя прийшов до висновку, що не встановлено істотних порушень процесуального порядку вручення повідомлення про підозру.

Зазначав, що проаналізувавши матеріали досудового розслідування і докази, надані слідчим ГСУ ДБР на підтвердження обґрунтованості підозри, а також докази сторони захисту, слідчий суддя не може погодитись із тим, що підозра є обґрунтованою, а докази сторони обвинувачення не є достатніми для складення щодо ОСОБА_8 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, із мотивів, які викладені в ухвалі.

Слідчий суддя прийшов до висновку, про порушення стороною обвинувачення п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, що є підставою для скасування повідомлення про підозру.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу. Просила скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні скарги адвоката.

В обґрунтуванні апеляційних вимог зазначала, що ухвала є незаконною, невмотивованою, необґрунтованою, висновки суду не відповідають матеріалам справи.

Зазначила, що обґрунтованість підозри врученої ОСОБА_8 підтверджуються в ухвалах слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва.

Стверджувала, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень підтверджується зібраними матеріалами в ході досудового розслідування.

Зазначила, що висновки експертиз є аргументованими, сумніви в їх правдивості відсутні, підозра обґрунтовується також зібраними показами свідків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

З матеріалів судового провадження вбачається, що Головне слідче управління Державного бюро розслідувань здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 22.04.2014 року за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 255, ч. 3 ст. 365, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 28.11.2023 року старшим слідчим в ОВС першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань полковником ДБР ОСОБА_13 повідомлено про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки стороною захисту не ставляться під сумнів висновки слідчого судді про відповідність змісту повідомлення про підозру за формою вимогам ст. 277 КПК України, а також про дотримання порядку його вручення згідно ст. 278 КПК України, перегляд оскаржуваної ухвали здійснюється виключно в частині правильності висновків щодо наявності достатніх доказів для повідомлення про підозру у вчиненні ряду інкримінованих злочинів.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру здійснюється у випадку, зокрема, наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, підозра - це процесуальне рішення прокурора, слідчого (за погодженням із прокурором), яке ґрунтується на зібраних доказах під час досудового розслідування та в якому формується припущення про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення, з повідомленням про це такій особі та з роз`ясненням її прав та обов`язків.

Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Праву підозрюваного знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст. Відтак, повідомлення про підозру є одним із найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка набула статусу підозрюваного, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, а отже в оцінці цього питання кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням сталої практики ЄСПЛ, про що прямо вказує ч. 5 ст. 9 КПК України.

У своїх рішеннях під обґрунтованою підозрою ЄСПЛ розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що необхідні для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення особі обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах провадження для обмеження прав осіб.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, та які не повинні бути переконливими в тій мірі, щоб звинуватити особу у його вчиненні, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування. Таким чином, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих стороною обвинувачення доказів тих самих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Повідомлення про підозру - це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування може перерости у твердження у вигляді обвинувального акту. Отже, на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, надавати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості та достатності, крім випадку їх очевидної недопустимості. Повнота та всебічність проведеного розслідування теж не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при дослідженні обґрунтованості підозри.

Відповідно, і вимога щодо достатності доказів до моменту притягнення особи до кримінальної відповідальності означає, що в розпорядженні слідчого, прокурора повинна бути така сукупність доказів, яка, будучи ще неповною, призводить тим не менше до обґрунтованого висновку про ймовірну причетність особи до інкримінованого злочину та виключає протилежний висновок на даному етапі розслідування.

За змістом оскаржуваного повідомлення про підозру, ОСОБА_8 повідомлено про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, тобто набутті, володінні, використанні, розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійсненні фінансової операції з таким майном, вчиненні дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, джерела його походження, вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно одержано злочинним шляхом, вчиненому в великих розмірах організованою групою.

Проаналізувавши зміст повідомлення про підозру та дослідивши докази, наявні в матеріалах провадження, колегія суддів дійшла висновку про достатність, аби стверджувати про причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, та приходить до висновку, що зібрані докази є достатніми для переконання в тому, що ОСОБА_8 могла вчинити кримінальні правопорушення, щодо яких їй повідомлено про підозру, а зібрані слідством докази на цьому етапі з розумною достатністю та вірогідністю пов`язують її з обставинами, викладеними у повідомленні про підозру, та свідчать про наявність ознак відповідних кримінальних правопорушень.

Наведені в апеляційній скарзі доводи захисту щодо відсутності у повідомленні про підозру посилання на певні обставини, які підлягають доказуванню, не встановлення основних елементів складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, а також достатніх відомостей, які б підтверджували тісні стосунки між підозрюваною та іншими учасниками, наявності між ними чіткого розподілу функцій, та інші подібні аргументи можуть бути предметом перевірки з наданням їм відповідної оцінки під час подальшого досудового розслідування. Колегія суддів звертає увагу, що згідно з положеннями ст. 279 КПК України, прокурор у випадку виникнення підстав вправі повідомити особі про нову підозру або ж змінити раніше повідомлену підозру. Таким чином, на момент повідомлення про підозру не є необхідним встановлення усіх елементів складу інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування фактично і здійснюється з тією метою, аби встановити їх та усі кваліфікуючі ознаки.

Так, правова кваліфікація кримінального правопорушення та стислий виклад обставин кримінального правопорушення є дискрецією органу досудового розслідування, а тому у повідомленні про підозру вони викладаються на їх розсуд. Натомість, відповідні доводи захисту можуть бути предметом перевірки з наданням відповідної оцінки під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду. Колегія суддів також зазначає, що на момент повідомлення особі про підозру не є необхідним встановлення усіх елементів складу інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування фактично і здійснюється з тією метою, аби встановити наявність відповідного складу злочину, а також всіх його кваліфікуючих ознак.

Враховуючи викладені висновки та зважаючи, що за результатом апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на непричетність ОСОБА_8 до кримінальних правопорушень, у вчиненні яких їй повідомлено про підозру, підстави вважати, що повідомлення про підозру є необґрунтованим - відсутні.

Оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку (ст. 310 КПК України).

За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу (п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України).

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення (ч. 1 ст. 410 КПК України).

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).

Колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неповноту судового розгляду, за таких обставин, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановлення нової ухвали, якою скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 про скасування повідомлення про підозру від 28 листопада 2023 року в рамках кримінального провадження № 0000009 від 22.04.2014 необхіднозалишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 277, 278, 303, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 изадовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду в місті Києві від 17 вересня 2025 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 про скасування повідомлення про підозру від 28 листопада 2023 року в рамках кримінального провадження № 0000009 від 22.04.2014 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ ______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4