Провадження №: 1-кс/755/3969/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2025 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого (з дислокацією у м. Київ) Головного управління Служби безпеки України в АР Крим ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 26.01.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438КК України,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суд м. Києва надійшло клопотання слідчого у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 26.01.2022 року, про арешт майна.

Клопотання погоджене з прокурором відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста ОСОБА_4

Як зазначено в клопотанні, що ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, а саме: у порушенні законів та звичаїв війни, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, що виразилось у порушенні вимог ст. 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, яка набрала чинності для України 03.01.1955, які полягають у примушуванні осіб, що перебувають під захистом, служити в збройних силах держави окупанта.

У клопотанні слідчого наведені дані, що вказують на причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому дій, передбачених ч. 1 ст. 438 КК України.

У зв`язку з перебуванням ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території України, повідомлення про підозру, йому вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, а саме, шляхом опублікування повідомлення про підозру в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

22.09.2021 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

20.11.2021 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур?єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, було опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України та повістка про виклик останнього до прокуратури Автономної Республіки

20.11.2021 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур?єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, було опубліковано повідомлення про підозру

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Документами, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, є відомості одержані з Департаменту захисту національної державності СБ України

Згідно витягу №327186588, у громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , на праві власності належить квартира (номер об?єкта нерухомості 7), площа 50,5 кв.м, частка власності 1/1, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 . Застосування зазначеного обмеження надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання або відчуження.

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочинів.

Таким чином, з метою запобігання можливості відчуження цього майна та недопущення виведення його з-під арешту, необхідно накласти арешт із забороною вчиняти будь-які дії щодо його відчуження.

Разом з цим, з метою виконання санаційної політики України, на підставі рішення РНБО України, Указом Президента України № 601/2024 від 02.09.2024 відносно підозрюваного громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовані обмежувальні заходи (санкції) строком на 10 років, впродовж до 02.09.2034 року.

На думку органу досудового розслідування, накладення арешту на майно надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання, відчуження, та забезпечити конфіскацію майна як виду покарання.

У судове засідання учасники кримінального провадження не з`явились, слідчий надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, просив клопотання задовольнити в повному обсязі.

У відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України, власник майна не повідомлявся про розгляд указаного клопотання, оскільки достатні підстави вважати, що він перебуває на тимчасово окупованій території України.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, прийшов до наступного.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально - правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч. 10 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст .9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінальних правопорушень, та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч. 5 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя вважає необхідним накласти арешт на вказане майно, шляхом заборони розпорядження та користування вказаним майном.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, -

у х в а л и в:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно власником якого є громадянин України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме на:

- квартиру (номер об?єкта нерухомості 7), площа 50,5 кв.м, частка власності 1/1, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , забороною, відчуження, розпорядження даним майном.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.

Слідчий суддя: