Номер провадження 1-кп/754/1095/25
Вирок

Іменем України

25 листопада 2025 року

м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0001076 від 28.03.2025 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця, призваного під час мобілізації, гранатометника десантно-штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти, перебуваючого у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-04.02.2025 року Богунським районним судом м. Житомира за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17000 гривень;

-27.06.2025 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

І. ФОРМУЛЮВАННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ, ВИЗНАНОГО СУДОМ ДОВЕДЕНИМ (місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінальних правопорушень, форма вини і мотиви кримінальних правопорушень)

ОСОБА_3 , будучи особою, яка неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» №2229-УІІІ, з червня 2024 року, умисно, систематично протягом тривалого часу вчиняв домашнє насильство стосовно своєї дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою на той час спільно проживав за адресою: АДРЕСА_2 , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_3 12.06.2024 приблизно о 02 годині 20 хвилин, перебуваючи за місцем спільного проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: висловлювався брутальною лайкою, кидався в бійку, погрожував фізичною розправою, бив руками по тілу, чим завдав психологічної шкоди та порушив ч.1 п.14, п.17 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП України. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.07.2024 у справі №754/9565/24, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень.

Крім того, ОСОБА_3 19.09.2024 приблизно о 09 годині 30 хвилин, перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: виражався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав психологічної шкоди та порушив ч.1 п.14, п.17 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП України. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.10.2024 у справі №754/13625/24, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень та направлено на проходження програми для осіб, що вчинили домашнє насильство, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк 6 (шість) місяців.

Крім того, ОСОБА_3 27.09.2024 приблизно о 08 годині 45 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: умисно висловлював погрози та образи, кидався в бійку, тим самим завдав останній фізичного болю та психологічної шкоди, чим порушив п.14, п.17 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП України. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.10.2024 у справі №754/13505/24, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП України за вчинення домашнього насильства щодо своєї дружини ОСОБА_7 , незважаючи на вжиті заходи, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, на ґрунті неприязних відносин, продовжив вчиняти відносно своєї дружини ОСОБА_7 психологічне та фізичне домашнє насильство.

Так, ОСОБА_3 30.01.2025 приблизно о 00 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи прямий умисел, спрямований на вчинення психологічного домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дії, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття у сім`ї, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виразилось у висловлюванні погроз та образ, киданні у бійку.

Крім того, ОСОБА_3 08.04.2025 приблизно о 08 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи прямий умисел, спрямований на вчинення психологічного та фізичного домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дії, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття у сім`ї, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виразилось у висловлюванні брутальною лайкою, погроз та образ, приниженні її честі та гідності.

Зазначені умисні, систематичні, протиправні дії ОСОБА_3 призвели до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_7 , оскільки, вони є для останньої тривало психотравмуючими та викликали психічні порушення у вигляді сталої психоемоційної напруги з підвищенням тривожності, погіршеним настроєм, страхом за здоров`я та безпеку, почуття безпорадності, образливості та приниженої гідності.

Окрім того, у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» №2229-УІІІ, з травня 2024 року, умисно, систематично протягом тривалого часу вчиняв домашнє насильство стосовно своєї тещі - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якою на той час спільно проживав в одній квартирі, за адресою: АДРЕСА_2 , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_8 .

Так, ОСОБА_3 03.05.2024 приблизно о 22 годині 10 хвилин, перебуваючи за місцем спільного проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї тещі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: словесно ображав та чіплявся, чим завдав психологічної шкоди та порушив ч.1 п.14, п.17 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП України. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.06.2024 у справі №754/7382/24, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 170 гривень.

Крім того, ОСОБА_3 12.06.2024 приблизно о 21 годині 30 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї тещі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: висловлювався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, кидався в бійку, вдарив головою об стінку, погрожував предметом, схожим на ніж, тим самим завдав останній фізичного болю та психологічної шкоди, чим порушив п.14, п.17 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП України. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.07.2024 у справі №754/8942/24, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 170 гривень.

Крім того, ОСОБА_3 12.06.2024 приблизно о 02 годині 20 хвилин, перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї тещі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: висловлювався брутальною лайкою, кидався у бійку, бив руками по тілу та голові, чим завдав шкоди та порушив ч.1 п.14, п.17 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП України. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.07.2024 у справі №754/9573/24, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень.

Крім того, ОСОБА_3 09.11.2024 приблизно о 03 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї теші ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: висловлювався брутальною лайкою, погрожував фізичною розправою, кидався в бійку, вдарив по обличчю, тим самим завдав останній фізичного болю та психологічної шкоди, чим порушив п.14, п.17 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП України. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.03.2025 у справі №754/179/25, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень та направлено на проходження програми для осіб, що вчинили домашнє насильство, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк 3 (три) місяці.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1, ч.2 ст. 173-2 КУпАП України за вчинення домашнього насильства щодо своєї тещі ОСОБА_8 , незважаючи на вжиті заходи, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, на ґрунті неприязних відносин, продовжив вчиняти відносно своєї тещі ОСОБА_8 психологічне та фізичне домашнє насильство.

Так, ОСОБА_3 08.04.2025 приблизно о 08 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи прямий умисел, спрямований на вчинення психологічного домашнього насильства відносно своєї теші ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дії, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття у сім`ї, вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що виразилось у висловлюванні брутальною лайкою, приниженні її честі та гідності, вдарив по нозі та стягнув з ліжка на підлогу, тягав руками за волосся.

Крім того, ОСОБА_3 25.04.2025, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи прямий умисел, спрямований на вчинення психологічного та фізичного домашнього насильства відносно своєї тещі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дії, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття у сім`ї, вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що виразилось у висловлюванні брутальною лайкою, погроз та образ, приниженні її честі та гідності, вимагав грошові кошти.

Зазначені умисні, систематичні, протиправні дії ОСОБА_3 призвели до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_8 оскільки, є для останньої тривало психотравмуючими та викликали психічні порушення у вигляді сталої психоемоційної напруги з підвищеною тривожністю, погіршеним настроєм, страхом за здоров`я та безпеку, почуття безпорадності, образливості та приниженої гідності.

ІІ. СТАТТІ (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Згідно зі ст. 126-1 КК України кримінальна відповідальність настає за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Так, об`єктом злочину, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України, є суспільні відносини, що забезпечують кримінально-правову охорону фізичного та психологічного здоров`я особи, яка перебуває у сімейних або близьких стосунках із винною особою.

Суб`єктом зазначеного кримінального правопорушення може бути фізична осудна особа, яка досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність (тобто 16 років), і вчинила акт домашнього насильства.

Суб`єктивна сторона злочину полягає у прямому умислі та конкретному мотиві - намірі вчинити діяння, спрямовані на приниження гідності, психологічне пригноблення та фізичне насильство, яке спричиняє або може спричинити шкоду фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого.

Закон України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає психологічне насильство, як форму домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В основі вчинення домашнього насильства лежить конкретний мотив - це може бути бажання домінувати, контролювати, принизити, помститися або інша негативна мотивація, спрямована на жертву.

Метою таких дій може бути завдання шкоди здоров`ю потерпілого (фізичному чи психічному), створення страху, пригнічення його волі та створення атмосфери тривоги.

Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 КК України, - домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо подружжя та іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілих осіб.

ІІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним, щиро розкаявся і підтвердив вищеописані встановлені судом обставини справи.

Пояснив суду, що акти домашнього насильства стосовно близьких осіб були наслідком психологічної та емоційної нестабільності, під впливом яких перебував після служби у Збройних Силах України. Вважає, що сам потребував психологічної допомоги та підтримки. На сьогоднішній день має стійке бажання примиритися зі своєю дружиною ОСОБА_7 та в подальшому не вчиняти стосовно неї, а також інших осіб, домашнє насильство. Запевняв, що зробив належні висновки і більше подібна ситуація не повториться.

Показання обвинуваченого є логічними і послідовними та не залишають суду «розумного сумніву» щодо їх правдивості та відповідності встановленим обставинам кримінального провадження.

Суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно всіх обставин справи, які ніким не оспорюються, проти цього не заперечують учасники судового розгляду, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, учасникам судового розгляду роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали до суду заяви, в яких поклались на розсуд суду при визначенні покарання ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, з точки зору належності та допустимості, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, та його дії вірно кваліфіковано за ст. 126-1КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо подружжя та іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілих осіб.

При цьому суд враховує, що однією із важливих ознак, яка характеризує об`єктивну сторону домашнього насильства і дозволяє відмежувати положення ст. 126-1 КК України та ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), є систематичність відповідних діянь.

Доктриною кримінального права визначено, що про систематичність йдеться у разі вчинення трьох і більше діянь.

Так, у постанові ККС ВС від 25 лютого 2021 року у справі № 583/3295/19 (провадження № 51- 6189км20) міститься висновок про те, що закінченим домашнє насильство вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків.

Суд також враховує висновки, зроблені Верховним Судом у постанові ККС ВС від 28 лютого 2023 року у справі № 725/4683/20 (провадження № 51-6067км21), згідно з якими домашнє насильство може доводитися будь-якими доказами, допустимими у кримінальному провадженні, і закон не містить вимоги доведення його спеціально визначеними засобами доказування. Серед іншого, суд може прийняти до уваги адміністративні протоколи поліції, обмежувальні приписи, рішення суду в справі про адміністративне правопорушення, які оцінюються ним у сукупності з іншими доказами, наданими сторонами.

Верховний Суд виснував, що для того, щоб зробити висновок про доведеність чи недоведеність систематичності домашнього насильства, суд повинен брати до уваги ті епізоди, за якими засуджений був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Таким чином можна констатувати, що для доведення ознаки систематичності необхідно брати до уваги й факти притягнення насильника до адміністративної відповідальності.

Систематичність вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства підтверджується фактами попереднього притягнення до відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення, передбачені чч.1,2 ст. 173-2 КУпАП, згідно з постановами суду, вказаними у розділі І цього вироку.

ІV. ПОКАРАННЯ

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, санкцією ст. 126-1 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до двох років.

Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією, визначеною ч.4 ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, яке полягає, зокрема, у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. час, місце, спосіб учинення.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ВС від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к).

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 : він раніше судимий, розлучений, є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, відповідно до службової характеристики командира військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_3 за своїми військово-професійними, діловими та особистими якостями займаній посаді гранатометника 3 ДШР відповідає частково.

Згідно з довідкою Центру у справах сім`ї та жінок Деснянського району міста Києва (далі - Центр) від 10.11.2025 № 102/49-432, ОСОБА_3 уклав з Центром договір від 22.07.2025 № 35/25-КП про проходження програми для кривдників, згідно з рішенням суду від 06.03.2025 (справа № 754/179/25), строком на три місяці та проходить її станом на дату видачі довідки.

Зазначене свідчить про свідоме бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання у виді пробаційного нагляду на строк два роки з покладенням обов`язків, визначених п.1-3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 раніше судимий 27.06.2025 вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

При цьому, правопорушення, за вчинення яких ОСОБА_3 засуджується цим вироком, були ним вчинені у період з 30.01.2025 по 25.04.2025, тобто до постановлення попереднього вироку.

Суд зазначає, що виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч.4 ст.70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.

Згідно з рекомендаціями, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до винесення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Відповідно до висновку, якій містить Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, щодо застосування положень ч.4 ст.70 КК України, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК України, щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок: попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, - виконуються самостійно.

Таке тлумачення закону про кримінальну відповідальність є усталеною практикою, оскільки суд, який призначає такій особі покарання за інший злочин, вчинений до постановлення вироку в першій справі, не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.

Натомість протилежний підхід ставив би даний суд у позицію суду вищої інстанції, що прямо суперечило би положенням кримінального процесуального закону (ст. 24 КПК) та підривало би презумпцію законності й обґрунтованості попереднього судового рішення (ч. 2 ст. 21 КПК).

Крім того, в більш широкому контексті така правова позиція є єдино можливою з огляду на ч. 2 ст. 19 Конституції України, яка вимагає від органів державної влади діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (див. постанову ОП ККС ВС від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17).

Беручи до уваги наведене, суд зазначає, що вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27.06.2025 необхідно виконувати самостійно.

V. МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ІНШИХ РІШЕНЬ

Відповідно до ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Витрати на залучення експерту у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення в кримінальному провадженні не застосовувались.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 126-1 КК України і призначити йому покарання у виді 2 /двох/ років пробаційного нагляду.

На підставі п.1-3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки ОСОБА_3 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27.06.2025, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та вирішено виконувати самостійно вирок Богунського районного суду м. Житомира від 04.02.2025 р., яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 17000 грн., - виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя: ОСОБА_1