Справа№534/1637/25
Провадження №1-кп/534/207/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року м. Горішні Плавні

Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000366, внесеного у Єдиний реєстр досудових розслідувань 21.06.2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Комсомольська Полтавської області, офіційно не працює, не заміжня, не є військовозобов`язаною, не є учасником бойових дій, не має інвалідності, має двох повнолітніх та одну неповнолітню дитину, громадянка України, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима

у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що 19.06.2025 о 15 годині 07 хвилин ОСОБА_4 перебуваючи біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , виявила дитячий прогулянковий візок (коляску) коричневого кольору «Quantum alu easy go aluminium», після чого у неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , діючи таємно, в умовах воєнного стану, введеного на території України на підставі Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», Закону України № 2119-IX від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», Закону України № 2212-ІХ від 21.04.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», Закону України № 2263-ІХ від 22.05.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», Закону України № 2500-ІХ від 15.08.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», Закону України № 2738-ІХ від 16.11.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», Закону України № 2915-ІХ від 07.02.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», Закону України № 3057-ІХ від 02.05.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», Закону України № 3275-І від 27.07.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», Закону України № 3564-ІХ від 06.02.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Закону України № 3684-ІХ від 08.05.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Закону України № 3891-IX від 23.07.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», Закону України № 4024-IX від 29.10.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», Закону України № 4220-IX від 15.01.2025 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 4356-ІХ від 16.04.2025, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом та метою, діючи таємно, шляхом вільного доступу викрала дитячий прогулянковий візок (коляску) коричневого кольору «Quantum alu easy go aluminium», належний ОСОБА_5 .

В подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядилася викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1552 від 24.06.2025 року матеріальної шкоди на суму 3210 гривень 00 копійок.

Таким чином дії ОСОБА_4 суд кваліфікує як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд рахує, що визнання вини ОСОБА_4 відповідає фактичним обставинам справи, нею та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому, відповідно до ч. 3ст. 349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченої та її показів, вирішує за недоцільне. Вина обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 є доведеною повністю.

Обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої, відсутні.

На обліку у лікаря-нарколога знаходиться на лікуванні з 2019 року. На обліку у лікаря-психіатра не перебуває.

Щодо поведінки обвинуваченої під час судового розгляду цього кримінального провадження, то суд враховує неявки без поважних причин та без повідомлення про причини неявки, у зв`язку з чим судом застосовувався примусовий привід ухвалою суду від 23.09.2025. Також ухвалою суду від 07.10.2025 обвинувачену ОСОБА_4 було оголошено в розшук.

При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, особу обвинуваченої, її вік, стан здоров`я, відсутність офіційного джерела доходу, сімейний стан, зокрема обвинувачена є незаміжньою, має на утриманні неповнолітню доньку, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченою вини у скоєному кримінальному правопорушенні, поведінку обвинуваченої як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.

Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.

У судовому засіданні прокурор просила суд ОСОБА_4 визнати винною та призначити їй покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, КК України звільнити від цього покарання, з іспитовим строком один рік.

Вирішити долю речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Обвинувачена вину визнала в повному обсязі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч. 1 ст. 75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_4 суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити її від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст. 75, 76 КК України, застосувавши іспитовий строк.

Виключно таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових злочинів.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання щодо речових доказів належить вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченої не застосовувався і підстави застосування такого заходу забезпечення до набрання вироком законної сили відсутні.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від цього покарання, якщо вона протягом строку випробування, тривалістю у 2 (два) роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї такі обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою: «Зміна прокримінального мислення».

Речові докази у справі:

- дитячий прогулочний візок (коляска) коричневого кольору Quantum alu easy go aluminium повернути власнику, як їй належний;

- «DVD-диск» з відеозаписом з камер відеоспостереження від 19.06.2025 по вул. Строни 21 в м. Горішні Плавні Полтавської області залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження в день проголошення вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій, потерпілій роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_6