ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/612/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1142/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000736 від 03.07.2024, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Алісівка Близнюківського р-ну Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше судимим не був, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі статті 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно вироку, 02.07.2024 року приблизно о 21:30 годині ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, рухався по вул. М. Грушевського в м. Лозова Харківської області від вул. Соборної у напрямку перехрещення з вул. Європейською в м. Лозова Харківської області, зі швидкістю приблизно 50 км год.

При цьому, керуючи вказаним транспортним засобом, ОСОБА_7 , рухаючись на вказаній ділянці дороги, в районі перехрещення вул. М. Грушевського та Європейської в м. Лозова Харківської області, діючи з необережності, у формі кримінальної протиправної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об?єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди.», не вжив заходів щодо своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, не здійснив безпечний об`їзд пішохода ОСОБА_8 , який рухався зліва на право відносно напрямку руху автомобілю, в результаті чого скоїв наїзд на останнього.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому внутрішньої кісточки правого гомілкового суглобу.

Не погодившись з зазначеним вироком, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2025 року скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в частині тяжкості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за частиною 1 статті 286 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі від трьох до пяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не в повній мірі врахував наявність пом`якшуючих обставин: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданих збитків, відсутність обтяжуючих обставин. Також судом не враховано висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства низький, та наявність на його утриманні бабусі похилого віку, якій потрібен постійний догляд, яку необхідно постійно відвозити до лікарні. Крім того, наявність у нього водійського посвідчення на теперішній час, є єдиним засобом заробітку.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що зараз не працює, у випадку призначення йому основного покарання у виді штрафу, відразу сплатити штраф він не має змоги, у зв`язку з відсутністю коштів.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі частини 2 статті 394, частини 1 статті 404 КПК України, не перевіряє.

Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги обвинуваченого щодо можливості призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України, врахував особу обвинуваченого, який раніше судимим не був, не працюючий, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, на обліку у лікаря -психіатра перебуває з діагнозом легка розумова відсталість, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 16 від 09.10.01.2025 року на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Не потребує примусових заходів медичного характеру. За місцем мешкання характеризується нейтрально.

Також врахував досудову доповідь Лозівського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 14.02.2025 року, з якої вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення є низкий, ризик небезпеки для суспільства низький.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 67 КК України, судом не встановлено.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом ухваленого рішення щодо кваліфікації вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, та призначення йому покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо виду та розміру основного та додаткового покарання, звільнивши ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, відповідно до положень статті 75 КК України. Саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів, та буде ефективним і дієвим для досягнення мети виправлення.

Що стосується доводів обвинуваченого про необхідність скасування призначеного йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Санкція частини 1 статті 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Тобто, у даному випадку, призначення судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортирними засобами, є обов`язком, а не правом суду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 крім основного, ще й додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, що на думку колегії суддів, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції, зазначає, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації. При цьому Правилами дорожнього руху України регламентований єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів дійшла висновок про законність та обґрунтованість вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2025 року, та відсутність правових підстав для його зміни за апеляційними доводами обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційна скаргу задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Лозівського міськрайонного суду м. Харкова від 18 лютого 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змінити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: