ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/2577/24 (1-кп/641/312/25) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2352/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Державна зрада
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0001468 від 25.10.2023 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 27, ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , 1982 р.н., який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20.12.2025 включно.

На зазначену ухвалу суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник посилалася на те, що стороною судом першої інстанції міра запобіжного заходу продовжується виключно з підстав тяжкості вчиненого злочину. На думку апелянта, ризики, зазначені прокурором у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є надуманими та спростовуються відомостями матеріалів справи. Крім того, захисник посилається на надмірність фактичного тримання обвинуваченого під вартою.

Заслухавши доповідь судді, а також доводи апелянта захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити та доводи прокурора, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Слобідського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0001468 від 25.10.2023 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 27, ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Прокурор звернувся до Слобідського районного суду м. Харкова з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , 1982 року народження.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що на час звернення із клопотанням існують ризики, передбачені п. 1, 4, 5 ст. 177 КПК України. Разом з тим, посилався на ч. 6 ст. 176 КПК України, згідно вимог якої під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого, в тому числі, ст. 111 КК України, за наявності встановлених ризиків, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також на вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України згідно якої, під час дії воєнного стану, суд при встановлені ризиків, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111 КПК України.на підтвердження своїх доводів щодо існування ризиків прокурор посилався на протокол результатів проведення НСРД, протокол обшуку місця мешкання обвинуваченого, протокол допиту свідка та інші.

Ухвалою судді Слобідського районного суду м. Харкова від 22.10.2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20.12.2025 без визначення застави.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи відомості клопотання прокурора щодо існуючих ризиків, доводів, які підтверджують їх існування на момент судового розгляду судом першої інстанції, а також особу ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчинені тяжких злочинів у співпраці з представниками держави-агресора. Разом з тим, суд першої інстанції застосував положення ч. 6 ст. 176 КПК України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками судді з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 176 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно із ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 дотримався в повному обсязі вимог чинного законодавства.

Продовжуючи стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходив з тих обставин, що прокурором доведено у судовому засіданні існування ризиків, передбачених пунктами 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Разом з тим, суд оцінив сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про причетність ОСОБА_8 до вчинення особливо тяжкого злочину у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, вчиненого в умовах воєнного стану, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у злочині, у вчиненні якого обвинувачується. Під час ухвалення судового рішення застосував положення ч. 6 ст. 176 КПК України та не знайшов об`єктивних доказів щодо існування обставин, які б перешкоджали продовженню ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України, що є дискреційними повноваженнями суду. Доводи апеляційної скарги щодо не застосування альтернативного запобіжного заходу у цій справі, самі по собі, не можуть бути підставою для скасування судового рішення..

Також, належить врахувати, що з огляду на правові висновки ЄСПЛ у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 згідно яких, врахування судом тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності поведінку затриманої особи, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний, обвинувачений може ухилитись від слідства або суду, а той факт, що злочин скоєний у співучасті з представником держави-агресора позбавляє суд застосувати альтернативний запобіжний захід без нагальних та об`єктивних причин, які перешкоджають подальшому перебуванню ОСОБА_8 під вартою.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, а також те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в умовах воєнного стану спрямованого на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період воєнного стану, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні існує беззаперечно суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також може вчинити новий злочин проти основ національної безпеки України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що порядок розгляду судом клопотання про продовження строку запобіжного заходу відповідає вимогам статей 193-194, 196 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Судом першої інстанції враховані положення статей 177, 178 КПК України, відомості про особу обвинуваченого, перевірені докази та надана їм відповідна правова оцінка, також врахована тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим.

Щодо визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів повторно зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час, відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

У даному випадку судом, з огляду на фактичні обставини цього кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого підозрюваному злочину, а також, враховуючи запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, прийняв законне та обґрунтоване рішення про застосування запобіжного заходу без визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу, з чим погоджується колегія суддів, оскільки матеріали цієї справи не містять об`єктивних відомостей щодо наявності обставин, які перешкоджали ОСОБА_8 перебувати під вартою у строк, визначений судом першої інстанції.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду і не є визначеними законом підставами для безумовного скасування оскаржуваного рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності ухвали суду є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту, враховані відомості, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому, висновки суду належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду та вважає, що застосування до ОСОБА_8 іншого, менш суворого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2025 року- залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду з урахуванням тривалого перебування обвинуваченого під вартою

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :