Справа № 605/659/19
Провадження № 1-кп/603/5/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 рокум. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастириська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 06.06.2018 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юстинівка Бережанського району Тернопільської області, жителя та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, який не працює, є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, учасника бойових дій, одруженого, не депутата, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (у редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008 року),

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції), потерпілого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції), представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

в с т а н о в и в:

05.06.2018 року приблизно о 22 год 50 хв водій ОСОБА_3 , в порушення вимог підпункту «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «LADA 212140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Технічна компанія «Вестер» і який перебував в оренді ТОВ «Мрія Агро Підгайці», та рухався зі швидкістю приблизно 60-70 км/год автомобільною дорогою «Галич Підгайці Сатанів» із с. Почмайстрівка в напрямку с. Новосілка Підгаєцького району.

Під час руху обвинувачений ОСОБА_3 , в порушення вимог абз. 1 п. 1.5, п. п. 1.10 (у частині визначення поняття «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка») та 12.1 ПДР України, внаслідок вживання алкогольних напоїв не враховував дорожні умови та обстановку, не обрав безпечну швидкість, смугу руху та такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля, безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Внаслідок цього та в порушення п. 10.1 ПДР України обвинувачений ОСОБА_3 у продовження такого руху, перед зміною напрямку руху виїзду на зустрічну смугу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись на 44 км + 750 м вказаної автомобільної дороги виїхав на зустрічну смугу руху.

У вказаний період часу в зустрічному напрямку своєю смугою до с. Почмайстрівка рухався мотоцикл «VIPER V250R-1», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_6 з пасажиром ОСОБА_8 .

Своїми діями, які не відповідали вище переліченим вимогам пунктів ПДР України, ОСОБА_3 , в порушення п. 11.3 ПДР України, виїхав на смугу зустрічного руху, при цьому не надавши переваги водію ОСОБА_6 , та створив йому небезпеку для руху і позбавив себе та потерпілого ОСОБА_6 технічної можливості уникнення дорожньо-транспортної пригоди. Рухаючись смугою зустрічного руху, обвинувачений ОСОБА_3 створив такі умови, що унеможливили забезпечення безпеки дорожнього руху, та допустив зіткнення керованого автомобіля «LADA 212140» із мотоциклом «VIPER V250R-1», які в первинний момент контактували між собою передніми частинами.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «VIPER V250R-1», потерпілий ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження травми правої нижньої кінцівки у вигляді відкритих багатовідламкових переломів тіл стегнової кістки та кісток гомілки у середній третині з пошкодженням м`яких тканин в цих ділянках «рваними» ранами, які за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень.

Дорожньо-транспортна пригода перебуває у прямому причинному зв`язку із порушенням обвинуваченим ОСОБА_3 вищеперелічених вимог ПДР України та спричиненням тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 .

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України (у редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008 року).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що підтверджують його винуватість, та відмовився від дослідження вказаних доказів під час судового розгляду. У вчиненому обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся, зазначив, що примирився з потерпілим та добровільно відшкодував завдану шкоду. Просить провести розгляд цього кримінального провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

ОСОБА_3 під час судового розгляду надав такі показання: 05.06.2018 року після роботи він зустрівся з товаришами, разом з якими згодом розпивав алкогольні напої. Після цього, ввечері того ж дня, він поїхав додому службовим автомобілем, що належить ТОВ «ТК «Вестер» та який в той час перебував в оренді ТОВ «Мрія Агро Підгайці», у якому він працював. На автомобільній дорозі поблизу с. Почмайстрівка він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, був неуважним і виїхав приблизно на пів метра на зустрічну смугу руху, якою на мотоциклі їхав ОСОБА_6 . Останній, вважаючи, що він їде прямо на нього, намагався звернути вліво, після чого відбулося зіткнення з мотоциклом потерпілого передньою правою частиною керованого ним автомобіля. Після дорожньо-транспортної пригоди він залишився на місці події, щоб дочекатись працівників швидкої допомоги і поліції. У вчиненому щиро розкаюється та негативно оцінює вчинене ним діяння.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні вказав, що не має претензій до обвинуваченого, останній відшкодував завдану йому моральну шкоду у повному обсязі. Просить не позбавляти волі ОСОБА_3 , заяву про залишення цивільного позову без розгляду підтримує.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, а саме доказів, що підтверджують винуватість ОСОБА_3 , з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України (у редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008 року) як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

У разі визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), суд відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України, окрім іншого, зазначає мотиви призначення покарання.

Статтями 50 і 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Зважаючи на вказану мету, враховуючи принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України враховує тяжкість вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який одружений (т. 2, а. с. 68), за місцем проживання характеризується позитивно (т. 2, а. с. 72), на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває (т. 2, а. с. 73), є учасником бойових дій та має інвалідність ІІІ групи внаслідок війни (т. 5, а. с. 103, зв.), раніше не судимий (т. 2, а. с. 71). На момент вчинення злочину обвинувачений працював агроном у ТОВ «Мрія Агро Підгайці», проте на даний момент не працевлаштований (т. 3, а. с. 197-207).

До обставин, які пом`якшують покарання суд відносить визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння (т. 2, а. с. 78, 94-96).

Суд бере до уваги те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України).

На підставі наведеного, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, позицію потерпілого ОСОБА_6 , суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України (у редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008 року) у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

Вирішуючи питання доцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання, суд зауважує, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення Закону має альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

Суд зважає на те, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив вищевказане кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, водночас суд також враховує, що обвинувачений є учасником бойових дій, протягом двох з половиною років проходив військову службу по мобілізації, брав безпосередню участь у захисті України від держави-агресора (т. 3, а. с. 34, 215, 225, 238), має інвалідність ІІІ групи внаслідок війни. ОСОБА_3 разом із сім`єю, що складається з дружини, трьох доньок, а також тещі, яка є особою похилого віку (т. 2, а. с. 68), проживає у сільській місцевості, віддаленій від міста, і згідно з наданими обвинуваченим поясненнями автомобіль забезпечує мобільність його родини та є для нього єдиним джерелом доходу.

Впродовж судового провадження щодо розгляду вчиненого у 2018 році ОСОБА_3 злочину останній належним чином виконував покладені на нього законом процесуальні обов`язки, давав визнавальні показання, не оспорював фактичних обставин вчинення правопорушення, що надало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та сприяло здійсненню правосуддя. Інших кримінальних правопорушень, зокрема проти безпеки руху та експлуатації транспорту, обвинувачений ОСОБА_3 за вказаний період не вчиняв.

Обвинувачений повністю відшкодував завдану потерпілому моральну шкоду, примирився з ним, останній не має жодних претензій, просить суворо його не карати та не позбавляти волі. Окрім того, представник потерпілого звертає увагу на те, що обвинувачений має інвалідність внаслідок війни, проживає у сільській місцевості, у зв`язку з чим просить не позбавляти ОСОБА_3 права керувати транспортними засобами.

З урахуванням вказаних обставин, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, поведінку після вчинення злочину, зважаючи на позицію потерпілого та його представника, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. На переконання суду, таке покарання відповідатиме особі обвинуваченого та обставинам вчиненого ним злочину.

Окрім того, з огляду на наявність однієї обтяжуючої обставини та чотирьох пом`якшуючих покарання обставин, із врахуванням позитивних даних про особу обвинуваченого та демонстрацію ним готовності понести справедливе покарання, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2, ч. 3 ст. 76 КК України.

Суд зауважує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» від 16.02.2021 року внесено зміни до ст. 75 КК України, які виключають можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Водночас за правилами ч. ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнається винним, вчинено 05.06.2018 року. На цей час діяла редакція ст. 75 КК України, яка не містила положень щодо неможливості її застосування до осіб, які допустили порушення правил дорожнього руху під час керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння. Оскільки можливість звільнення від кримінальної відповідальності є кримінально-правовим наслідком діяння, що встановлюється законом про кримінальну відповідальність, нова редакція ст. 75 КК України погіршує становище особи, у зв`язку з чим не має зворотної дії в часі, а тому суд застосовує ст. 75 КК України у редакції станом на дату вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

Таке покарання, на думку суду, буде співмірним вчиненому діянню, необхідним та достатнім для виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, наведеній в ст. 50 КК України, принципам гуманності, справедливості, індивідуалізації та невідворотності покарання.

Підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

Щодо цивільного позову суд зазначає таке.

Потерпілий ОСОБА_6 у порядку, визначеному ст. 128 КПК України, заявив цивільний позов у кримінальному провадженні, у якому згідно із наступними уточнюючими заявами просить стягнути з ТОВ «Вегхолдхаус» (до перейменування ТОВ «Мрія Агро Підгайці», ) 211 943,62 грн та з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» () 200 000,00 грн матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час розгляду кримінального провадження представник потерпілого звернувся із письмовою заявою про залишення вищевказаного цивільного позову без розгляду. Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав вказану заяву.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Прийняття рішення про закриття провадження в частині цивільного позову КПК України не передбачено. Водночас ч. 3 ст. 129 КПК України у певних випадках надає суду право залишити позов без розгляду.

З огляду на наведене, враховуючи те, що КПК України не передбачає можливість закриття провадження в частині цивільного позову, суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_6 слід залишити без розгляду.

Відповідно до ст. ст. 122, 124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати на загальну суму 8546,18 грн, пов`язані із проведенням судових експертиз у цьому кримінальному провадженні, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Захід забезпечення арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 12.08.2018 року (справа № 605/310/18), скасувати після набрання вироком суду законної сили.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (у редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008 року), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 12.08.2018 року (справа № 605/310/18) на автомобіль «LADA 212140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору та два ключі до нього, який належить ТОВ «Технічна компанія «Вестер» (); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «LADA 212140», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мотоцикл марки «VIPER V250R-1», реєстраційний номер НОМЕР_3 , червоного кольору; уламки транспортного засобу; чоловічий кросівок; два мотошоломи; дзеркало заднього виду скасувати після набрання вироком суду законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

автомобіль «LADA 212140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, два ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «LADA 212140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути законному володільцю;

мотоцикл марки «VIPER V250R-1», реєстраційний номер НОМЕР_3 , червоного кольору, уламки транспортного засобу; чоловічий кросівок; два мотошоломи; дзеркало заднього виду, повернути законному володільцю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення:

автотехнічної експертизи № 5-422/18 від 19.09.2019 року в розмірі 1144,00 грн;

автотехнічної експертизи № 5-423/18 від 21.09.2019 року в розмірі 1430,00 грн;

транспортно-трасологічної експертизи № 5-421/18 від 17.10.2019 року в розмірі 1430,00 грн;

автотоварознавчої експертизи № 4-1401/18 від 31.08.2018 року в розмірі 572,00 грн;

автотоварознавчої експертизи № 4-141/18 від 22.08.2018 року в розмірі 1144,00 грн;

автотехнічної експертизи № 4.6-528/19 від 08.11.2019 року в розмірі 2826,18 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1