Справа № 308/7531/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження №11-кп/4806/495/25 за апеляційними скаргами: адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 вересня 2025 року клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено повністю.

Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 15 листопада 2025 року включно.

Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених цим Кодексом - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн. 00 коп.

У разі внесення застави на ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки: прибувати до суду на першу вимогу у визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, а саме - до ГУ ДМС у Закарпатській області.

Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 15 листопада 2025 року включно.

Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_6 обов`язків, передбачених цим Кодексом, у відповідності до ухвали Закарпатського апеляційного суду від 23.07.2025 по справі №308/7531/23 - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.

У разі внесення застави на ОСОБА_6 , покладено наступні обов`язки: прибувати до суду на першу вимогу у визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, а саме - до ГУ ДМС у Закарпатській області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачених, задоволено.

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дію обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 2 місяців, тобто до 17.11.2025 включно, а саме: прибувати до суду на першу вимогу у визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_11 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, а саме - до ГУ ДМС у Закарпатській області.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_12 дію обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 2 місяців, тобто до 17.11.2025 включно, а саме: прибувати до суду на першу вимогу у визначений час; не відлучатися за межі Київської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, а саме - до ГУ ДМС у Київській області; носити електронний засіб контролю.

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 дію обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 2 місяців, тобто до 17.11.2025 включно, а саме: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не спілкуватися зі свідком ОСОБА_11 .

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_17 , ОСОБА_18 дію обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 2 місяців, тобто до 17.11.2025 включно, а саме: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до ГУ ДМС України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; не спілкуватися зі свідком ОСОБА_11 .

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії раніше обраного судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , судом враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, у вчиненні якого останнім пред`явлено обвинувачення, оскільки санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна Також судом враховано і те, що вищезгадані обвинувачені є мешканцями інших областей та зареєстровані поза межами Закарпатської області. З огляду на обставини кримінального провадження, тяжкість інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, а також характер та методику розслідування кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, судом констатовано про те, що ризики того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та незаконно впливати на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення, не відпали та продовжують існувати. З урахуванням, зокрема, даних про особу кожного із обвинувачених, характеру інкримінованих кожному діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, є недоцільними з огляду на їх непропорційність встановленим ризикам.

В апеляційних скаргах:

- захисник-адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, та застосувати щодо обвинуваченої ОСОБА_6 більш м?який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. Зазначає, що сторона захисту з даною ухвалою суду категорично не згідна, вважає таку ухвалу суду необґрунтованою, прийнята без урахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду справи докази не є достатніми для застосування відносно підозрюваної вищевказаного запобіжного заходу, суд прийняв до уваги тільки одні докази сторони обвинувачення, а натомість відкинув наведені інші докази сторони захисту. Просить зменшити розмір застави.

- обвинувачний ОСОБА_7 просить суд оскаржувану ухвалу суду скасувати у зв`язку з тим, що розмір застави є для нього дуже великим. Зазначає, що має на утриманні матір - інваліда ІІ групи, пенсіонера, двох неповнолітніх дітей, одна з них є інвалідом дитинства. Просить призначити розмір застави 110 000 гривень.

- захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду від 17.09.2025 про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 скасувати та постановити нову, якою відносно останнього застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та покласти на нього обов`язки визначені ст. 194 КПК України. Сторона захисту вважає, що такий вид запобіжного заходу, як застава, в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , з покладенням певних обов`язків на ОСОБА_7 .

Апеляційні скарги розглядаються у відсутності обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності обвинувачених, апеляційний суд бере до уваги те, що в апеляційних скаргах не порушується питання про погіршення їх становища і від них не надходили клопотання про бажання брати участь у розгляді апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

При оцінці доводів апеляційних скарг, та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені у судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, та передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. До того ж зазначене кримінальне правопорушення, є злочинами у сфері обігу особливо небезпечних наркотичних засобів, що створює загрозу для здоров`я населення і таке має значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про існування вказаних стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі доведення вини, можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення, які на даний час не зменшилися й не відпали. При цьому колегія суддів критично оцінює доводи сторони захисту про неможливість впливу на вказаного свідка, через те, що останній допитаний в порядку ст. 225 КПК України, оскільки такі не спростовують того, що залучений до конфіденційного співробітництва свідок, який обвинуваченим добре знайомий, не зможе почувати себе у безпеці у випадку, якщо знатиме, що обвинувачені перебуватимуть на волі.

Оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність з боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання кримінальному провадженню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24.07.2003; «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968; «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969; «Мацнеттер проти Австрії» від 10.11.1969; «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, колегія суддів уважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних сторона захисту не посилається і в апеляційних скаргах.

Колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції правильно враховано те, що застосований щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжний захід з врахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених, у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з чим погоджується й колегія суддів, уважаючи, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження.

З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують наявність ступеня ймовірності того, що обвинувачені можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та створять загрозу суспільству та, як наслідок, не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, з матеріалів контрольного провадження вбачається, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, судове провадження щодо обвинувачених триває, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж 60 днів.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 співпрацював зі слідством, дав показання та не має жодних намірів переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на учасників кримінального провадження, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують наявність встановлених судом першої інстанції ризиків та не дають підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, зокрема застави, як просить в апеляційній скарзі сторона захисту.

Тому, вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді звстави з покладенням відповідних обов`язків, апеляційний суд відхиляє як безпідставні.

Посилання захисника-адвоката ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , зокрема те, що остання має значні проблеми зі здоров`ям, апеляційний суд вважає такими, що також не впливають на висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни їй запобіжного заходу на більш м`який.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують наявність ступеня ймовірності того, що обвинувачені можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та створять загрозу суспільству та, як наслідок, не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів вважає, що, постановляючи ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, кількість та ступінь ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, так і дані про особи обвинувачених, тривалість перебування їх під вартою, стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_6 , і обґрунтовано визначив розмір застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, який на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченої ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються обвинувачені, та тяжкими наслідками для суспільства від злочину у сфері обігу особливо небезпечних наркотичних засобів, що створює загрозу для здоров`я населення.

Тому, доводи апеляційних скарг захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_19 про те, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинувачених, апеляційний суд визнає такими, що не впливають на визначений судом першої інстанції розмір застави.

Отже, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційних скарг, доводи яких не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 вересня 2025 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строку тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді