Справа № 368/351/24
провадження № 1-кп/368/81/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілих адвоката ОСОБА_4

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

та представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9

відкрито провівши в залі суду в м. Кагарлик судове засідання в режимі відео конференції по клопотання представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001775 від 30.07.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 286 ч. 1 КК України, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться кримінальне провадження № 0001775 від 30.07.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 286 ч. 1 КК України.

Із клопотанням звернувся представника ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 та просить суд скасувати арешт майна, накладений ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29.08.2023 у справі №372/4053/23, а саме з транспортного засобу марки «Opel» модель «Vivaro» н.з. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 та було направлено на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська область, Обухівський район тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, 139, обґрунтовуючи клопотання наступним.

Між Адвокатським об`єднанням «АТТОРНЕЙС ЮНАЙТЕД» в особі керуючого партнера ОСОБА_10 , який діє на підставі статуту та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 укладено Договір про надання правничої (юридичної) допомоги №11082023/__/1 від 11.08.2023 року.

У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває справа № 368/351/24 за розглядом кримінального провадження № 0001775 від 30.07.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29.08.2023 у справі №372/4053/23, клопотання слідчого про поновлення строку звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна та про арешт майна було задоволено повністю.

Так, вказаною вище ухвалою було накладено арешт на транспортний засіб марки «Opel» модель «Vivaro» н.з. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 та було направлено на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська область, Обухівський район тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, 139, з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої майна. Вважаємо, що в арешті, накладеному ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29.08.2023 у справі №372/4053/23 відпала потреба, а тому він підлягає скасуванню зважаючи на такі підстави:

1. Фактичні обставини: 29 липня 2023 року, близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем ВАЗ-210994-20, із пасажирами, рухаючись автомобільною дорогою Н-01 (сполученням Київ - Знам`янка) на відрізку дороги між м. Кагарлик та м. Обухів, рухаючись в напрямку до м. Київ, допустив зіткнення із автомобілем Toyota Camry, який рухався попереду в попутному напрямку із пасажирами, в подальшому водій автомобіля Opel Vivaro н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із пасажирами, який рухався в попутному напрямку, позаду автомобіля ВАЗ, допустив із ним зіткнення внаслідок чого автомобіль ВАЗ зіткнувся із автомобілем Toyota. Внаслідок даної події пасажири автомобіля ВАЗ отримали тілесні ушкодження. В подальшому водію транспортного засобу ВАЗ ОСОБА_6 вручено обвинувальний акт та скеровано до Кагарлицького районного суду Київської області.

2. Щодо правових підстав для скасування арешту на майно та розумність і співмірність обмеження права власності.

Відповідно до ухвали Обухівського районного суду Київської області єдиною підставою для накладення арешту на майно було проведення експертиз, а саме:

- «В ході досудового розслідування виникла необхідність в проведені судових інженерно-транспортних експертиз, за експертною спеціалізацією «дослідження технічного стану транспортних засобів», «транспортно-трасологічні дослідження», «дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального правопорушення».

Станом на дату подання даного клопотання всі вищеперераховані експертизи проведені (за повідомленням слідчого ОСОБА_11 в телефонній розмові), а відповідно, якщо фактично ухвала Обухівського районного суду Київської області досягла своїх цілей, вважає, що в подальшому застосуванні цього заходу немає потреби.

Окрім цього, вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_8 , став «заручником обставин» та не мав змоги уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ, даний факт підтверджується висновками експертів (вказані висновки відсутні у ОСОБА_8 та його адвоката, оскільки орган досудового розслідування не надавав ОСОБА_8 матеріали для ознайомлення, мотивуючи тим, що ОСОБА_8 не є стороною у справі).

Також вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_8 , хоч і сам постраждав від дорожньо-транспортної пригоди, як фізично так і матеріально, однак не просив визнати його потерпілим в даному кримінальному провадженні, оскільки в даній ДТП інші особи отримали більші ушкодження, які потребували більшої уваги.

Транспортний засіб ОСОБА_8 вже більше двох років зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів. Такий надмірно тривалий строк перебування автомобіля у неналежних умовах фактично призвів до істотного погіршення його загального стану. Пошкоджені елементи кузова та окремих конструктивних частин, які вже існували на момент вилучення, під постійним впливом атмосферних явищ зазнають прогресуючої корозії та подальшого руйнування. З кожним додатковим місяцем такого зберігання технічний стан автомобіля невідворотно погіршується, а обсяг необхідних ремонтно-відновлювальних робіт, відповідно, зростає. Фактично, подальше утримання транспортного засобу в таких умовах створює ризик перетворення окремих елементів конструкції на непридатні до відновлення, що може призвести до суттєвого зменшення ринкової вартості автомобіля та покладення на власника надмірних фінансових витрат.

З огляду на те, що негативні наслідки вже проявилися за два роки зберігання, подальше тривале утримання автомобіля в таких самих умовах неминуче спричинить ще більш значне погіршення стану транспортного засобу, що може унеможливити його повноцінне відновлення або зробити таке відновлення економічно необґрунтованим.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, та матеріалів кримінального провадження 0001775 від 30.07.2023 р., відносно ОСОБА_8 органами досудового слідства кримінальне провадження не відкривалось, не повідомлялось про підозру про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень передбачених КК України.

Особисто ОСОБА_8 також не є підозрюваною, обвинуваченою, або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Виходячи з вищенаведеного, позбавлення права користування, розпорядження майном, що належить ОСОБА_8 на даний час вже є недоцільним та таким, що порушує його законні права та інтереси.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією з загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності.

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, у відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II.

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля, рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року.

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98. Володіння майном повинно бути законним рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II.

Саме така вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року. Адже будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц вказано, що «належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16». Отже, вважаємо, що підстави для арешту майна відпали, оскільки всі експертизи на даний час проведено в рамках досудового розслідування, про проведення повторних/ додаткових експертиз на досудовому розслідуванні ніхто не звертався, а відповідно вважає за можливе скасувати арешт майна, а саме з транспортного засобу марки «Opel» модель «Vivaro» н.з. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_8 та було направлено на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська область, Обухівський район тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, 139.

Таким чином, ми вважаємо, що арешт на майно підлягає скасуванню, зокрема на підставах визначених ст. 174 КПК України, а майно повинно бути повернуто законному володільцю ОСОБА_8 .

Прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 заперечував проти задоволення заяви, оскільки можуть виникнути питання призначення повторних експертиз, а експертам необхідно провести повторного огляд транспорту.

Представник потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки потерпілі вважають, що вони отримали тілесні ушкодження саме від дій водія ОСОБА_8 та погоджується із думкою прокурора.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 ОСОБА_5 щодо даного клопотання погоджується із думкою прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 вважає, що відсутні підстави для задоволення даного клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримує думку свого адвоката.

Суд, вислухавши клопотання та думку щодо нього, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні ,якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу.

У відповідності до положень ч.1 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрнутовано.

Відповідно до вимог п.15 ч.1 ст.7 КПК України одним із засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхній правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Оскільки суду не надано будь-яких інших доказів, які б свідчили, що арешт накладено безпідставно, а також того, що остаточне процесуальне рішення у кримінальному провадженні не прийнято, не вбачає підстав для скасування арешту, накладеного згідно ухвали суду від 29.08.2023 року.

На підставі наведеного та керуючись КПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала суду оскарження не підлягає.

Суддя ОСОБА_1