У Х В АЛ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001280 від 18.11.2025, відносно підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Антрацит Луганської області, громадянина України, з середньою спеціалізованою освітою, який одружений, має двох неповнолітніх дітей, не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 19.02.2026.

З поданого клопотання вбачається, що слідчим управлінням ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001280, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року рф, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований рф 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Упродовж 2013 у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади рф та службових осіб з числа керівництва зс рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Так, починаючи з 20 лютого 2014 року для реалізації злочинного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії рф території АР Крим і м. Севастополя, усупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994, пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, статей 2, 3 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, а також всупереч вимогам частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН №36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та декларацій, затверджених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, статей 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, статей 1, 2, 68 Конституції України, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь, здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів зс рф.

У подальшому представниками влади рф вчинено ряд дій, внаслідок чого здійснено окупацію частини території України - Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та спроба легітимізувати указані дії.

Так, вказаними особами організовувалися та проводилися, у березні - квітні 2014, антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях. Основою їх метою було поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та зс рф, 7 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «донецька народна республіка» (далі - «днр»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «луганська народна республіка» (далі - «лнр»), у складі яких утворені нзф.

Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення «днр» і «лнр» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації.

З огляду на вищевикладене, між державами рф та Україна з 20 лютого 2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Так, продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами рф та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року рф визнано «днр» та «лнр» незалежними державами.

22 лютого 2022 року президент рф, реалізуючи злочинний план, направив до ради федерації звернення про використання зс рф за межами рф, яке було задоволено.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває по теперішній час.

Зокрема, ОСОБА_5 , являючись громадянином України, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, в умовах військового стану, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, вирішив прийняти участь у бойових діях на боці ворога (країни-агресора) - рф, перейшовши на територію, контрольовану ворогом та в місце дислокації військ зс рф, з метою сприяння в спричиненні шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

ОСОБА_5 будучи обізнаним про те, що зс рф, незаконні збройні формування терористичних організацій «днр» та «лнр» своїми спільними та узгодженими діями здійснюють широкомасштабні бойові дії на всій території України, розумів, що його призов та подальша служба в нзф терористичної організації «лнр» передбачатиме участь в таких бойових діях.

У невстановлений час, але не пізніше 05.05.2023, ОСОБА_5 був мобілізований військовою поліцією лнр, після чого направлений до навчальної бойової частини, де проходив навчання. Після навчання, ОСОБА_5 був призначений до НОМЕР_1 окремої мотострілецької чистяковської бригади вс рф (ІНФОРМАЦІЯ_3, в/ч НОМЕР_2 ) на посаду кулеметника, де від невстановлених досудовим розслідуванням осіб, отримав військову форму рф та вогнепальну зброю - автомат Калашникова АК-74.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, з метою більшого заробітку, ОСОБА_5 перевівся на посаду зв`язківця НОМЕР_1 окремої мотострілецької чистяковської бригади рф на позиції у АДРЕСА_2 . Перебуваючи на службі в 7 окремої мотострілецької чистяковської бригади рф у АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 2024, отримав бойове поранення під час виводу своєї групи з-під обстрілу їх позицій військовослужбовцями ЗСУ та проходив лікування на території рф.

Після проходження лікування, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, повернувся до НОМЕР_1 окремої мотострілецької чистяковської бригади вс рф (ІНФОРМАЦІЯ_3, в/ч НОМЕР_2 ) на посаду зв`язківця та продовжив свою злочинну діяльність на шкоду державній безпеці України.

Наприкінці 2024, у зв`язку з негативним ставлення до себе з боку командувачів військ рф, ОСОБА_5 пішов у «сзч», однак в лютому 2025 був затриманий співробітниками фсб у м. Антрацит Луганської області по місцю проживання та направлений служити в тил у м. Рубіжне Луганської області. Відповідно до своїх професійних навичок налаштовував РЕБ (тритон, гвоздика, юніон).

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, ОСОБА_5 був переведений до підрозділу «шторм» НОМЕР_1 окремої мотострілецької чистяковської бригади вс рф ( НОМЕР_1 ОМСБр, в/ч НОМЕР_2 ) та направлений для подальшого проходження військової служби на боці рф до АДРЕСА_3 , де виконував задачі з закріплення у будинках після попередьного штурму іншим підрозділом військ рф.

28.05.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 у складі 4 військовослужбовців підрозділу «шторм» НОМЕР_1 окремої мотострілецької чистяковської бригади вс рф ( НОМЕР_1 ОМСБр, в/ч НОМЕР_2 ) вирушив на закріплення у покинуті будинки в с. Серебрянка Бахмутського району Донецької області, проте під час бойового зіткнення зі Збройними силами України разом з іншими учасниками підрозділу «шторм», потрапивши у засідку військовослужбовців Збройних Сил України, припинив збройний опір та склав зброю, і його злочинна діяльність на боці ворога - рф, як держави-агресора, була припинена.

Тобто, ОСОБА_5 , перебуваючи та діючи у підрозділі «шторм», усвідомлюючи, що в умовах введеного на території України воєнного стану, триваючої відкритої військової агресії рф проти України, здійснення її збройними силами спільно з нзф «днр», «лнр» інтенсивних ракетно-бомбових ударів та артилерійських обстрілів по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, окупації її територій, своїми умисними діями на боці рф, як держави-агресора, брав активну участь у військовій агресії проти України, тобто діяв на боці ворога на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Як вказує у клопотанні слідчий, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, а саме у державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме переході на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану.

19.11.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КПК України.

20.11.2025 до підозрюваного ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 16.01.2026.

18.12.2025 постановою першого заступника керівника Київської обласної прокуратури строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 3 (трьох) місяців.

Крім того, слідчий вказує, що підставами підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення є зібрані в кримінальному провадженні докази.

На думку слідчого, встановленні при застосуванні запобіжного заходу ризики не зменшилися та їх запобігання можливо лише при продовженні строку запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання, у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна. Зокрема, звертає увагу на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі його засудження. Це все, за переконанням слідчого, свідчить про те, що підозрюваний буде переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, з метою уникнення покарання; може незаконно впливати на свідків, оскільки у ході досудового розслідування не встановлено та не допитано усіх осіб, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження; може знищити, сховати або спотворити будь - які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення вказаного злочину.

При цьому, слідчий вказує, що більш м`які запобіжні заходи, застосовані до ОСОБА_5 , не можуть забезпечити належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та його належну поведінку, а також запобігти вищевказаним ризикам.

У судовому засіданні прокурор клопотання слідчого підтримала, посилаючись на викладені у ньому обставини та просла продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 в межах досудового розслідування.

Захисник у судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав свого захисника, вину визнав.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали, якими прокурор та слідчий обґрунтовують доводи клопотання та кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

З даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001280 від 18.11.2025 вбачається, що внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

19.11.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КПК України.

У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Встановлено, що до підозрюваного ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 16.01.2026.

18.12.2025 постановою першого заступника керівника Київської обласної прокуратури строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 3 (трьох) місяців.

Слідчий суддя погоджується із доводами прокурора, що повідомлена ОСОБА_5 підозра станом на час розгляду даного клопотання, повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п.175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і неможна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У відповідності до положень ст.ст. 197, 199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення у строки, встановлені ст.219 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У судовому засіданні встановлено, що на даний час продовжують існувати ризики, встановлені при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , передбачені ст. 177 КПК України.

Даних про наявність підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу на менш суворий, ніж тримання під вартою, судом при розгляді клопотання не встановлено.

Враховуючи викладене, характер та спосіб вчинених дій, особу підозрюваного, а також тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, є підстави вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Прокурором під час розгляду даного клопотання було доведено наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку передбаченим цим Кодексом.

У кримінальному провадженні проведено значний обсяг процесуальних та слідчих дій, проте у визначений законом строк закінчити досудове розслідування не представляється можливим, що обумовлено необхідністю проведення ряду слідчих дій, проведення яких потребує значного часу, а підстав для скасування або зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу за вищевказаних обставин не встановлено. Відтак слідчий суддя вважає необхідним продовжити строк його тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, до 19.02.2026, включно.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій судом при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 131, 177, 178, 183, 193, 194, 197, 199, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити строк дії, обраного підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі, в межах строку досудового розслідування, тобто до 19.02.2026 включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Київську обласну прокуратуру.

Строк дії ухвали до 19.02.2026.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1