1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/3534/25 1-кп/335/632/2025
05 листопада 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України,
В провадженні Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України.
У судовому засіданні 05.11.2025 захисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 подано клопотання про визнання протоколу додаткового огляду місця події від 05.02.2025 і схему до нього недопустимим доказом та припинити їх дослідження в судовому засіданні. В обґрунтування клопотання посилається на наступне. Як вбачається з протоколу додаткового огляду місця ДТП від 05.02.2025р., під час проведення даної слідчої дії було складено схему, а також здійснювалася фото-фіксація. Але до протоколу не додано фото-таблицю. В порушення вимог ч. 2 ст. 104 КПК України, взагалі не містить інформації про характеристики технічного засобу фіксації та носія інформації, які застосовував слідчі ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , при проведенні вказаної процесуальної дії. Як убачається з протоколу додаткового огляду місця ДТП від 05.02.2025р. участь у додатковому огляді місця події приймав, крім слідчого ОСОБА_9 , старший слідчий ВР ЗСТ СВ ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 . Однак, на протоколі підпис слідчого ОСОБА_10 відсутній, що суперечить ч. 5 ст. 104 КПК України, яка передбачає, що протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії. В матеріалах досудового слідства в постанові про призначення групи слідчих від 03 вересня 2024 року, слідчий ОСОБА_10 не зазначений. Слідча дія відбувалася при умовах, які не відповідали тій обстановці, яка була в день ДТП, дорожнє покриття було вологим, дорожня розмітка, яка і так була стерта і нечитаєма, зовсім не була видима, що не сприяло встановленню реальних обставин. На думку захисника, за таких обставин зазначений доказ отриманий в порушення порядку, встановленого ч. 5 ст. 104 КПК України, і відповідно до ст. 86, 89 КПК України є недопустимим доказом.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали клопотання.
У судовому засіданні 05.11.2025 прокурор, потерпіла та її представник заперечили проти задоволення клопотання сторони захисту про визнання доказу недопустимим та припинення його дослідження у судовому засіданні з тих підстав, що вказані у клопотання посилання не свідчать про очевидну недопустимість доказу. Натомість оцінку допустимості доказу суд надає у нарадчій кімнаті.
Заслухавши доводи захисників, думку обвинуваченого, який підтримав клопотання, прокурора, який просив відмовити в задоволенні клопотання з підстав необґрунтованості, потерпілої та представника потерпілої, які підтримали думку прокурора, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду, суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якого здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимим, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
У відповідності до ч. 1ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.
Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію "очевидна недопустимість доказу", слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.
Так, заявлені в клопотанні докази, що просить визнати недопустимими захисник обвинуваченого, може бути визнаний недопустимим під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального правопорушення, шляхом дослідження цього доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження.
В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником як у клопотання про визнання доказу недопустимим, так і у скарзі на дії слідчого ОСОБА_9 , безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначеного в ньому доказу.
Враховуючи, що питання допустимості доказів під час їх оцінки вирішується в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, судом не встановлено підстав очевидної недопустимості зазначеного доказу, тому клопотання є передчасним та на даній стадії процесу не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 86, 87, 89, 350, 372 КПК України, суд
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання доказу протоколу додаткового огляду місця події від 05.02.2025 і схему до нього недопустимим та припинити їх дослідження у судовому засіданні - залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1