В И Р О К

іменем України

Справа № 126/2195/24

Провадження № 1-кп/126/155/2025

"10" жовтня 2025 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого

ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000350 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився в с. Чмирівка Старобільського району Луганської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , освіта середня спеціальна, працює у ФОП ОСОБА_7 продавцем непродовольчих товарів, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

27.07.2024 близько 20 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого проживання в АДРЕСА_3 , у ході конфлікту із батьком його дружини потерпілим тестем ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень наніс потерпілому один удар кулаком правої руки в область правого плеча та один удар кулаком лівої руки в область грудей, внаслідок чого ОСОБА_4 впав на сідниці на землю та, з метою захисту від ударів ОСОБА_6 , підняв руки над своєю головою. У цей час обвинувачений наніс один удар кулаком правої руки в область правої руки ОСОБА_4 , після чого останній відчув різкий біль та помітив, що з великого пальця його правої руки почала йти кров. Коли потерпілий почав підніматись, обвинувачений наніс йому ще один удар кулаком лівої руки в область обличчя, а саме правого ока. В результаті нанесення умисних ударів ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді перелому нігтьової фаланги 1-го пальця лівої кисті, що відноситься до середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я, а також забою м`яких тканин та синців на обличчі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини в пред`явленому обвинуваченні не визнав, пояснив, що дійсно, 27.07.2024 в нього був конфлікт з тестем, той його ображав, замахнувся на нього. Він тестя бив, але пальця йому не ламав. Після цієї бійки він з дружиною та малими дітьми перейшли на інше місце проживання.

Наведені обвинуваченим ОСОБА_6 на свій захист аргументи суд розцінює критично як обраний ним спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочини, оскільки його вина в інкримінованому злочині підтверджується наступними доказами у їх сукупності.

Показаннями потерпілого ОСОБА_4 , згідно з якими обвинувачений є його зятем, проживав з дочкою у їхній хаті. Напередодні він посварився з його дружиною, обзивав її нецензурними словами. З метою з`ясувати причину конфлікту він звернувся до обвинуваченого, може й замахався на нього, але наміру бити не мав. Ковальов штовхнув його, він впав, він бив його по обличчю, а коли він закривався рукою, він вдарив по руці і переламав пальця. Просить покарати його по закону та стягнути з нього заподіяну моральну шкоду.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 пояснила, що в діях обвинуваченого відсутня необхідна оборона, оскільки потерпілий не був озброєний, після сварки пройшов певний проміжок часу, тому просить визнати ОСОБА_6 винним в інкримінованому злочині та стягнути з нього на користь потерпілого заподіяну моральну шкоду.

Показаннями свідка ОСОБА_8 , згідно з якими в неї був конфлікт з батьками, вона викликала чоловіка ОСОБА_6 . Коли чоловік приїхав, він продовжив сварку з батьками, потім була бійка. Вони зібралися і поїхали. На другий день вона бачила, що в батька була забинтована рука і пошкодження на обличчі.

Показаннями свідка ОСОБА_9 , згідно з якими в той день 27.07. 2024 ввечері почалася сварка. Чоловік ОСОБА_10 замахнувся на зятя ОСОБА_11 , той пригнувся, показав непристойний жест, а потім штовхнув їх з чоловіком, від чого вони обоє впали. Потім зять почав бити чоловіка, ногами, кулаками по різних частинах тіла. Чоловік прикривав голову рукою, мабуть тоді зять і переламав палець. Чоловік був весь в крові.

Висновком судово-медичної експертизи № 72 від 30.07.2024, згідно з яким у ОСОБА_4 наявні тілесні ушкодження у вигляді перелому нігтьової фаланги 1-го пальця лівої кисті, що відносяться до середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я, а також забою м`яких тканин та синців на обличчі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.

За таких обставин суд вважає доведеним, що 27.07.2024 близько 20 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого проживання в АДРЕСА_3 , у ході конфлікту із батьком його дружини потерпілим тестем ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень наніс потерпілому один удар кулаком правої руки в область правого плеча та один удар кулаком лівої руки в область грудей, внаслідок чого ОСОБА_4 впав на сідниці на землю та, з метою захисту від ударів ОСОБА_6 , підняв руки над своєю головою. У цей час обвинувачений наніс один удар кулаком правої руки в область правої руки ОСОБА_4 , після чого останній відчув різкий біль та помітив, що з великого пальця його правої руки почала йти кров. Коли потерпілий почав підніматись, обвинувачений наніс йому ще один удар кулаком лівої руки в область обличчя, а саме правого ока. В результаті нанесення умисних ударів ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді перелому нігтьової фаланги 1-го пальця лівої кисті, що відноситься до середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я, а також забою м`яких тканин та синців на обличчі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.

Ці дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Відповідно до ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристик обвинуваченого.

З досудової доповіді відносно ОСОБА_6 вбачається, що ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Беручи, до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній рівень ймовірності вчинення повторного правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень сприяння у вирішенні соціальних питань, заходи індивідуально-профілактичної роботи та інше. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним крім обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, покладання на правопорушника обов`язків передбачених ч. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою. Вид пробаційної програми уповноваженим органом з питань пробації буде визначений після додаткового дослідження інформації про обвинуваченого.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно із ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України є нетяжким злочином, дані про особу винного, його характеристику, що він на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

З урахуванням соціально-психологічної характеристики обвинуваченого, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з врахуванням думки потерпілого, висновку органу пробації, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень буде обрання йому покарання у виді виправних робіт з утриманням 10 % заробітку в доход держави.

При вирішенні заявленого у кримінальному провадженні цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., суд встановив наступне.

В обгрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивач отримав травми, які позбавили його можливості вести свій звичний спосіб життя, спричинена моральна шкода, виразилася у моральних переживаннях потерпілого в зв`язку зі спричиненими тілесними ушкодженнями, він вимушений був терпіти біль, позбавлений можливості вести звичний спосіб життя та потребував тривалого часу для лікування. Завдану немайнову шкоду, яку неможливо відшкодувати в натурі, ОСОБА_4 оцінив у 20 000 грн., що на його думку, є справедливим та співмірним із втраченим благом.

Як передбачено ст. 128 КПК України, особі, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин. У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що, «…з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

Тому заявлена позивачем сума 20 000 грн. відповідає обставинам справи та є адекватною нанесеній моральній шкоді, у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди варто звернути увагу на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 369, 370,371,373-376 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді семи місяців виправних робіт за місцем його роботи з відрахуванням десяти відсотків заробітку в доход держави.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання законної сили вироком суду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі двадцяти тисяч гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення вироку.

Суддя ОСОБА_12