Провадження № 1-кс/344/6913/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження від 25.02.2025 за № 0001454 за ст. 356 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

03.10.2025 представника заявника адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою, у якій просив : поновити ОСОБА_4 строк на оскарження постанови про закриття кримінального провадження, так як такий пропущено з поважних причин; скасувати постанову дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 25.02.2025, про закриття кримінального провадження №0001454 від 07.05.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та направити матеріали кримінального провадження для продовження досудового розслідування.

В обґрунтування скарги зокрема зазначено, що 28.02.2024 вже була винесена постанова про закриття кримінального провадження №0001454 від 07.05.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, яка скасована ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 21.03.2024 у справі № 344/5148/24, провадження № 1-кс/344/2344/24.

Зі змісту цієї постанови вбачається, що КП знову закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, в зв`язку із встановленням відсутності в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Після поновлення КП на підставі зазначеної ухвали слідчого судді дізнавачем не вжито відповідних заходів та помилково зроблено висновок про відсутність в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Отже, як вбачається з вищенаведеного дізнавачем протиправно закрито кримінальне провадження, адже щоби знести чужий сарай, якщо повинна була б звернутися до власниці сараю, якщо власниця не реагує, то через суд, однак цього не зробила, тим самим і вчинила самоправство, бо незнання законів не звільняє від відповідальності.

В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про неодноразове повідомлення ОСОБА_6 про необхідність знесення сараю, немає доказів що сарай перебував в аварійному стані, немає доказів, що сарай був тимчасовою, а не капітальною спорудою, немає доказів щодо оцінки розмірі завданої шкоди потерпілій, з чого слідує, що дізнавачем не встановленої самої події кримінального правопорушення, а закриття кримінального провадження здійснено за відсутності складу кримінального правопорушення, зокрема її суб`єктивної сторони.

Представник заявника у судовому засіданні вимоги скарги підтримав, зокрема з мотивів, що викладені письмово.

Дізнавач надала матеріали кримінального провадження. У судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд скарги без участі. У скарзі просила відмовити.

Вислухавши пояснення сторони заявника, перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя дійшла наступного.

Згідно із п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Матеріали кримінального провадження не місять належних доказів вручення заявнику оскаржуваної постанови, відтак вважаю за можливе поновити строк на її оскарження.

Постановою, що складена дізнавачем СД Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 , закрито кримінальне провадження № 0001454 у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України у діях ОСОБА_6 .

Згідно з постановою, предметом досудового розслідування було те, що ОСОБА_6 самовільно всупереч установленому законом порядку, вчинила дії, правомірність яких оспорюється ОСОБА_4 , а саме розпорядилась приміщенням сараю на власний розсуд, чим спричинила їй майнову шкоду.

Постанову адвокатом потерпілої - ОСОБА_3 отримано 22.09.2025, іншого підтвердження про вручення такої постанови ОСОБА_4 матеріали кримінального провадження не містять. Відтак, слідчий суддя вважає, що строк на оскарження такої постанови про закриття кримінального провадження пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження.

Положенням ч. 1 ст. 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на дізнавача, слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Постанова про закриття кримінального провадження повинна бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Так, у постанові зазначено : пояснення потерпілої ОСОБА_4 від 03.07.2023, від 18.01.2024, покази свідка ОСОБА_6 від 21.10.2023, покази свідка ОСОБА_7 від 18.01.2024; та відповідь від ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 24.01.2024, та зазначено про кадастрові номери земельних ділянок та їх належність відповідно. Разом з тим, дізнавачем зазначено про протоколи огляду від 23.08.2023 та 18.01.2024, однак що такими протоколами огляду встановлено з постанови не вбачається.

Разом з тим, слід зазначити, що оскаржувана постанова є аналогічна за змістом постанові про закриття того ж кримінального провадження від 07.05.2023, яку скасовано ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.2024 ( справа №344/5148/24).

Так, в ухвалі слідчого судді за №344/5148/24, що « ОСОБА_6 при знесенні тимчасової споруди-сараю, сумлінно помилялася у питанні належності її права, яке вона реалізувала всупереч установленому законом порядку. Тобто, дізнавачем закрито кримінальне провадження за відсутності суб`єктивної сторони кримінального правопорушення. Водночас слід враховувати, що обов`язковою умовою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України є факт заподіяння значної шкоди інтересам громадянина, держави чи громадським інтересам, чи інтересам власника.

В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо оцінки розмірі завданої шкоди потерпілій, з чого слідує, що дізнавачем не встановленої самої події кримінального правопорушення, а закриття кримінального провадження здійснено за відсутності складу кримінального правопорушення, зокрема її суб`єктивної сторони».

Після, відновлення дізнання, дізнавачем постановою було призначено будівельно-технічну експертизу щодо вартості відновлювального ремонту, розміру шкоди. Однак, клопотання експерта про забезпечення огляду об`єкта та надання додаткових матеріалів від 06.08.2024 у межах її проведення залишено без реагування, як наслідок експертиза не була проведена. Інших процесуальних у межах дізнання у даному кримінальному провадженні не вчинено, з матеріалів кримінального провадження не вбачається, незважаючи на скасування постанови про закриття кримінального провадження та зазначення підстав для такого, недоліків проведеного дізнання.

Так, відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, дізнавач, під час проведення дізнання, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч.2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК України порядку.

Відсутність складу кримінального правопорушення як підстава закриття справи застосовується, коли встановлено, що подія, щодо якої надійшли заява або повідомлення, відбулася, була результатом вчиненого особою діяння (дії або бездіяльність), але сама по собі не є злочином, оскільки:

а) відсутній хоча б один із елементів складу кримінального правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона);

б) наявні діяння, що виключають злочинність діяння.

У розумінні вимог кримінального процесуального законодавства, закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу злочину ( проступку) передбачає наявність самої події, у якої відсутні певні ознаки (обов`язкові елементи конкретного складу) злочину. За таких обставин, рішення слідчого повинно містити вказівку на те, яке діяння мало місце (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та які ознаки складу кримінального правопорушення в діях конкретної особи відсутні.

Разом з тим, закриваючи дане кримінальне провадження дізнавач зазначає підстави для закриття кримінального провадження - відсутність складу кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України.

За змістом кримінального закону самоправством є самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Об`єктом вказаного кримінального правопорушення виступає встановлений законодавством порядок реалізації громадянами своїх прав та обов`язків, тощо. Самовільним вчиненням будь-яких дій вважається здійснення особою свого дійсного або удаваного права чи вчинення інших дій всупереч встановленому порядку і без законних повноважень. Дійсним визнається право, яким особа володіє в силу закону, договору чи на іншій підставі, однак це право реалізується з порушенням порядку, а удаваним є право, стосовно належності якого собі винна особа помиляється. Насправді цим правом суб`єкт не володіє.

Оспорюваність правомірності дій особи означає, що інший громадянин або підприємство, установа, організація вважають дії того, хто вчиняє самоправні дії, незаконними, відкрито не погоджуються з ними, оскаржують їх (у судовому, адміністративному порядку тощо). При цьому, відсутність оспорюваності дій виключає визнання їх кримінально караним самоправством.

Кримінальне правопорушення визнається закінченим з моменту заподіяння самовільним вчиненням певних дій значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Питання про те, чи є спричинена самоправством шкода значною, вирішується у кожному конкретному випадку. До нематеріальної значної шкоди при самоправстві потрібно відносити, зокрема, заподіяння шкоди здоров`ю людини, порушення політичних, трудових, житлових та інших конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується умислом. Психічне ставлення винного до суспільне небезпечних наслідків у вигляді значної шкоди, за загальним правилом також характеризується умислом. Відповідальність за ст. 356 КК України виключається, якщо особа сумлінно помиляється у питанні належності їй права, яке вона реалізує всупереч встановленому законодавством порядку.

Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 листопада 2019 року в справі № 420/1667/18, імперативність ст. 242 ч. 2 п. 6 КПК України у редакції Закону від 13 травня 2014 року № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування. Однак, і в інший спосіб дізнавачем не здобуто даних про розмір матеріальних збитків, чи їх відсутність.

Разом з тим, кваліфікуючою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, є спричинення значної шкоди, про що також зазначено Верховним Судом у постанові від 11.02.2025 (справа 448/1103/15-к).

Дізнання зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Так, з урахуванням наведеного, обставини кримінального провадження не в повній мірі стали предметом контролю дізнавача при проведенні дізнання, оскаржувана постанова містить суперечливі дані. Відтак, слідчий суддя дійшла висновку, що оскаржувана постанова є не обґрунтованою, винесена передчасно, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу задоволити.

Постанову про закриття кримінального провадження від 25.02.2025 за № 0001454 за ознаками проступку, передбаченого ст. 356 КК України, що складена дізнавачем сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала 13.10.2025.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1