Справа № 635/591/26
Провадження № 1-кп/635/793/2026
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року сел. Покотилівка

04 лютого 2026 року с. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в с. Покотилівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000832 від 28.06.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юрченково Чугуївського району Харківської області, українця, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 28.06.2025, приблизно о 17.00, керував технічно справним автомобілем «DAEWOO LANOS», н.з. НОМЕР_1 , та рухався по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський», в напрямку від м. Чугуїв до м. Харків.

Під час руху в районі 522 км + 100 м автодороги «Київ-Харків-Довжанський», а саме поблизу с. Рогань Харківського району Харківської області, водій ОСОБА_5 , діючи необережно, грубо порушив вимоти п. 12.1 Правил дорожного руху України (далі ПДР України) «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; обрав таку швидкість руху і такі прийоми керування, при яких втратив контроль над керуванням автомобіля «DAEWOO LANOS», р.н.: НОМЕР_1 , та допустив наїзд його передньою частиною на задню частину автомобіля «ГАЗ 3302-14», р.н.. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який зупинився справа від дороги, на посиленому узбіччі, внаслідок чого пасажиру автомобіля «DAEWOO LANOS», р.н.: НОМЕР_3 , - ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження, від яких вона загинула на місці пригоди.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи, причиною смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стала сполучена травма тіла у вигляді чисельних ушкоджень голови, тулуба та кінцівок, які спричинені внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи, дії водія автомобіля «DAEWOO LANOS», р.н.: НОМЕР_1 , ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв?язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_5 в ході судового розгляду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав в повному обсязі, підтвердив фактичні обставини його вчинення, надав пояснення щодо місця, часу, способу його скоєння так, як вони встановлені судом. Пояснив, що 28.06.2025 у денний час їхав на належному йому автомобілі «DAEWOO LANOS» з Чугуєва до Харкова, був у тревезому стані. На пасажирському сидінні справа від нього була його дружина ОСОБА_7 . На в`їзді в с. Рогань він вчасно не помітів автомобіль «Газель», який був припаркований справа на узбіччі. Уникнути наїзду та зіткнення йому не вдалось. Визнає, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення з його боку ПДР України та обраної ним небезпечної скорості автомобіля. Не заперечує, що наслідки в частині травмування ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з його діями. Щиро кається у скоєному, просить суворо не карати. При цьому, просив суд не досліджувати інші докази у кримінальному провадженні, обмежившись його поясненнями та розглянути справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України у скороченому порядку, зазначивши, що положення та наслідки судового розгляду у вказаному порядку розуміє.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини у фактично скоєному, його вина підтверджується поясненнями потерпілої ОСОБА_4 доньки загиблої ОСОБА_7 , яка також не заперечувала проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Оцінюючи зазначені показання обвинуваченого та потерпілої з точки зору їх належності та допустимості, суд вважає, що вказаним критеріям вони відповідають, при тому, що в цілому вони є логічними, послідовними та такими, які взаємоузгоджуються між собою, тому суд вважає ці показання достовірними.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) за ч. 2 ст. 286 КК України, кається у скоєному, правильно розуміє зміст обставин кримінального правопорушення, у суду відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, тому, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового розгляду, які також не оспорюють фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин, не заперечували проти розгляду кримінальної справи в скороченому порядку без дослідження всіх доказів у справі, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в обсязі пред`явленого обвинувачення, є доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 .

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий та до кримінальної відповідальності притягується вперше, є громадянином України, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є пенсіонером, має посвідчення водія, видане 17.12.2013. Дані про притягнення ОСОБА_5 за порушення ПДР відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття у вчиненому, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розуміння наслідків своїх дій, відсутність претензій матеріального та морального характеру від потерпілої та її прохання про пом`якшення покарання обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за скоєне, суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке згідно зі ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, відсутність претензій з приводу завданої шкоди, форму вини, відсутність попередніх судимостей, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність таких, що його обтяжують.

На підставі викладеного, враховуючи вимоги ст. 65 КК України, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті обвинувачення, оскільки саме такий вид покарання, на думку суду, зможе виправити обвинуваченого та попередити вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме принципу індивідуалізації та співмірності.

При цьому, приймаючи до уваги вищевказані дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, а також враховуючи думку прокурора, який в судових дебатах просив застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, та думку потерпілої, яка просила застосувати пом`якшене покарання, посилаючись на те, що не має жодних претензій до обвинуваченого, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Саме таке покарання на думку суду відповідатиме принципу індивідуалізації та співмірності.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст. 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі наявних та досліджених в судовому засіданні даних, враховуючи обставини справи, тяжкість кримінального правопорушення та його наслідки у вигляді смерті людини унаслідок грубого порушення вимог ПДР України, суд дійшов висновку про наявність підстав та необхідність призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Судові витрати за проведення судових експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання щодо скасування арешту майна суд вирішує відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.

Крім того, відповідно до Постанови КМУ «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» від 19 листопада 2012 р. № 1104, затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, п. 20 якого визначено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. А п. 32 даного Порядку передбачено, що фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання. Тобто, транспортний засіб як речовий доказ, підлягає поверненню власнику безоплатно.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні судових експертиз:

-при проведенні судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу N? 9546/11124-11128 від 24.07.2025 в розмірі 10177 (десять тисяч сто сімдесят сім) грн 92 коп.;

-при проведенні судової транспортно-трасологічної експертизи N? 9545 від 24.07.2025 в розмірі 12722 (дванадцять тисяч сімсот двадцять дві) грн 40 коп.;

-при проведенні судової автотехнічної експертизи N? СЕ-25/18824-ІТ від 13.08.2025 в розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.

-

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 02.07.2025 у справі № 953/6829/25 на автомобіль «DAEWOO LANOS», р.н. НОМЕР_3 ., номер кузова: НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 02.07.2025 у справі № 953/6829/25 на автомобіль «ГАЗ 3302-14», р.н. НОМЕР_2 ., номер кузова: НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_8 .

Після набрання вироком законної сили речові докази:

-транспортний засіб автомобіль «DAEWOO LANOS», р.н. НОМЕР_3 , вилучений 28.06.2025, який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Харківській області за адресою: місто Харків, вул. Григорія Сковороди, 107 - повернути безоплатно власнику ОСОБА_5 ;

-транспортний засіб автомобіль автомобіль «ГАЗ 3302-14», р.н. НОМЕР_2 , вилучений 28.06.2025, який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Харківській області за адресою: місто Харків, вул. Григорія Сковороди, 107 - повернути безоплатно власнику ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1