ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/589/26 Справа № 214/2133/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, на 60 (шістдесят) діб, тобто до 05 грудня 2025 включно.

На вказане рішення захисник ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, оскільки суд формально послався на норми закону без належної оцінки конкретних обставин справи та особи обвинуваченої.

Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено наявність чи актуальність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не наведено доказів того, що ці ризики не зменшилися або з`явилися нові, які б виправдовували подальше тримання під вартою.

Вказує, що ризик переховування від суду не може обґрунтовуватися виключно тяжкістю обвинувачення, без урахування особистих характеристик обвинуваченої, її поведінки, соціальних зв`язків та попереднього дотримання процесуальних обов`язків.

В обґрунтування можливості застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слід вказати наступні обставини. ОСОБА_8 є особою молодого віку (40 роки). ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації та мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується виключно з позитивної сторони. ОСОБА_8 на обліку в психоневрологічному диспансері не перебував і не перебуває. ОСОБА_8 під наглядом лікаря-нарколога не перебувала і не перебуває. Отже, характеризуючи особу ОСОБА_8 немає підстав в даний час стверджувати, про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою. Зазначає, що обвинувачена не переховувалася від органів досудового розслідування та суду, не чинила опору при затриманні, має постійне місце проживання та позитивно характеризується. Вважає, що суд першої інстанції не врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки та відсутність обставин, які свідчили б про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу. Вказує, що суд не розглянув можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, та не навів мотивів неможливості його застосування. Зазначає, що суд, продовжуючи тримання під вартою, не визначив розмір застави, всупереч вимогам ч. 3 ст. 183 КПК України, і не обґрунтував наявність підстав, які виключають можливість її застосування. Вважає, що продовження тримання під вартою без належного обґрунтування та без визначення альтернативних запобіжних заходів порушує право обвинуваченої на свободу та особисту недоторканність і не відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою, а у разі неможливості визначити мінімальний розмір застави.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином, від обвинуваченої клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України, на адресу апеляційного суду не надходило.

На підставі викладеного колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю обвинуваченої.

Заслухавши суддю доповідача, думку захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 121 КК України.

Як встановлено з матеріалів провадження, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 продовжено під час судового провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченої, яка не заміжня, не працює, що свідчить про слабкість соціальних зв`язків, які б могли стримати її не покидати межі м. Кривого Рогу, та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спростовані у судовому засіданні.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При цьому суд першої інстанції наголосив, що ризик, передбачений у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду з боку обвинуваченої є підтвердженим, оскільки вона під час дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, без поважних причин неодноразово, а саме 12.09.2024, 30.09.2024, 15.10.2024, 23.12.2024, 19.02.2025 та 05.03.2025 не з`являлась в судові засідання, обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного та насильницького злочину проти життя особи, та в разі доведення її винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, обвинуваченій загрожуватиме покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, що може спонукати обвинувачену до переховування.

Доводи апелянта що обвинувачена не переховувалася від органів досудового розслідування та суду, є безпідставними, вказане вище спростовує твердження апелянта, а також обвинувачена маючи запобіжний захід у виді домашнього арешту, не виконувала покладені на неї обвози щодо явки до суду. Будучи особисто повідомленою про час та місце розгляду справи безпідставно ухилялася без поважних причин в судове засідання. Дана поведінка обвинуваченої ОСОБА_8 вказує на те, що остання переховувалася від суду, затягує розгляд кримінальної справи.

Доводи апеляційної скарги, що обвинувачена не чинила опору при затриманні не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Також наявний ризик вчинення обвинуваченою ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується: оскільки обвинувачена ОСОБА_8 , вчинила даний злочин в період іспитового строку за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.11.2022, яким останню засуджено за ч.1 ст.396 КК України до позбавлення волі на 2 роки, зловживає спиртними напоями, веде антисуспільний спосіб життя, тому може продовжити свою злочинну діяльність.

Так, при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував стадію судового провадження, не лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, а також те, що з боку обвинуваченого продовжують існувати ризики втечі, знищення речових доказів, впливу на свідків, які на теперішній час не допитані, та вчинення іншого злочину, які на теперішній час не зменшились.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про особу обвинуваченої, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних які б свідчили, що зазначені ризики не існують, а більш м`які запобіжні заходи не спроможні забезпечити належний розгляд провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та про необхідність продовження щодо обвинуваченої найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі вагомості наявних доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України. Таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_8 відсутні достатні стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрані запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги в частині необхідності визначення обвинуваченій застави як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 182 КПК України, у разі постановлення ухвали про застосування або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, тобто умисного тяжкого насильницького злочину проти здоров`я особи, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

З урахуванням характеру та ступеня суспільної небезпечності інкримінованого кримінального правопорушення, особи обвинуваченої, її попередньої та поточної процесуальної поведінки, а також наявності реальних і доведених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано скористався своїм дискреційним правом та правомірно не визначив розмір застави при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу судді Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.121 КК України без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді