УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 220 240 700 000 001 29 від 10.09.2024 за ч. 1 ст. 114-1 КК України про арешт майна,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 220 240 700 000 001 29 від 10.09.2024 на майно, вилучене 12.11.2025 під час обшуку за адресою - АДРЕСА_1 .

На обґрунтування клопотання зазначено, що Головним слідчим управлінням СБ України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено що у ОСОБА_4 , який займає посаду помічника судді Виноградівського районного суду Закарпатської області, виник злочинний умисел, спрямований на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом виготовлення за грошову винагороду документів, у тому числі судових рішень, які є підставою для отримання військовозобов`язаними громадянами України відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

З метою успішної реалізації свого злочинного умислу, направленого на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, ОСОБА_4 підшукував осіб чоловічої статі, які не мали законних підстав для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, та пропонував останнім за грошову винагороду свою допомогу щодо уникнення призову на військову службу під час мобілізації шляхом забезпечення прийняття судом відповідного судового рішення щодо розлучення та встановлення юридичного факту самостійного виховання батьком дитини до 18 років та у подальшому, використовуючи свої знайомства серед службових осіб РТЦК та СП, забезпечував безперешкодне прийняття останніми рішення про надання відстрочки від мобілізації.

З матеріалів, долучених до клопотання вбачається, що під час досудового розслідування та проведення комплексу оперативно-розшукових заходів встановлено, що до вчинення вказаного злочину може бути причетний начальник юридичного відділу Виноградівської міської ради ОСОБА_5 .

У зв`язку з викладеним на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.10.2025 за адресою - АДРЕСА_1 (юридична адреса - Закарпатська область, Берегівський район, м. Виноградів, вул. Студентська, 37/2), 12.11.2025 проведений обшук, під час якого вилучено: мобільний телефон «Iphone 13», модель № MLDU3CH/A, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 ; ноутбук «Sony», модель «PCG-4121EM», з зарядним пристроєм.

Вилучене майно рішенням слідчого від 12.11.2025 визнане речовими доказами у кримінальному провадженні.

Керуючись наведеним, прокурор просив з метою забезпечення збереження таких доказів накласти на них арешт.

У судове засідання прокурор не з`явився, просив розглянути клопотання за його відсутності.

Власник тимчасово вилученого майна, будучи повідомленим завчасно та належним чином, у судове засідання також не з`явився.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на мирне володіння майном має бути законним. Втручання у право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими прокурором матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК, клопотання містить підстави та мету у відповідності до положень статті 170 КПК та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається серед іншого з метою збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, прокурором та матеріалами доведено, що вилучене під час обшуку майно може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні.

У матеріалах клопотання наведено відомості та докази, які підтверджують зв`язок вилученого майна з предметом досудового розслідування.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного у клопотанні майна.

Керуючись ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні № 220 240 700 000 001 29 від 10.09.2024 арешт на майно, вилучене 12.11.2025 під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою - АДРЕСА_1 (юридична адреса - АДРЕСА_2 ), а саме:

-мобільний телефон «Iphone 13», модель № MLDU3CH/A, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 ;

-ноутбук «Sony», модель «PCG-4121EM», з зарядним пристроєм.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Слідчий суддя ОСОБА_1