ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1032/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № № 0000795, 004141 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває вказане кримінальне провадження.

Прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих останнім кримінальних правопорушень, а також на продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та вважаючи, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та запобігти настанню вищевказаних ризиків. Вказав, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, будучи обізнаною з санкцією статі, яка їй інкримінується, не маючи на території м. Києва власного житла, може переховуватись від суду з метою уникнення подальшого кримінального переслідування, а також кримінальної відповідальності, маючи певну суму здобутих внаслідок своєї протиправної діяльності грошових коштів, може вчинити активні дії спрямовані на залишення території України, при цьому ймовірно використовуючи свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон, також може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки такі документи та речові докази судом до цього часу не досліджені, може незаконно впливати на свідків та на іншого обвинуваченого, шляхом вмовляння, підкупу, погроз може схиляти їх до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід судового розгляду, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки інших джерел прибутку в останньої, окрім незаконного збуту наркотичних засобів, розслідуванням не встановлено. Стосовно ОСОБА_8 вказав, що обвинувачений, перебуваючи на волі, будучи обізнаним з санкцією статі, яка йому інкримінується, може переховуватись від суду з метою уникнення подальшого кримінального переслідування, а також кримінальної відповідальності, маючи певну суму здобутих внаслідок своєї протиправної діяльності грошових коштів, може вчинити активні дії спрямовані на залишення території України, при цьому ймовірно використовуючи свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки місце знаходження частини наркотичного засобу - кокаїн, яку ОСОБА_8 15.03.2024 виніс з квартири за місцем проживання ОСОБА_7 , на даний час не встановлено, незаконно впливати на свідків та на іншу обвинувачену шляхом вмовляння, підкупу, погроз може схиляти їх до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки інших джерел доходів останнього, окрім незаконного збуту наркотичних засобів, на цей час не встановлено.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 категорично заперечив проти задоволення клопотань. Вказав, що всі відомості, викладені в клопотаннях, однакові, заявлені ризики не підтверджені ні матеріальними, ні логічними конструкціями. Наголошував, що сама по собі тяжкість покарання не може бути підставою для тримання особи під вартою. Зазначення прокурором про наявність сірих зон на кордоні - є голослівними, оскільки в умовах воєнного стану навпаки, прикордонний контроль посилено. Звертав увагу, що свідками по справі є поняті, які не зможуть змінити концепцію сприйняття судом письмових доказів, а на одного свідка, який є оперуповноваженим, не можливо чинити тиск, оскільки він є працівником поліції. Також, сховати чи спотворити докази можливості немає, оскільки все долучено до матеріалів справи. Зазначив, що клопотання не визначати розмір застави нічим необґрунтоване.

Просив врахувати, що в обвинувачених на утриманні перебувають малолітні діти, ОСОБА_8 виховує дитину самостійно, його батьки є пенсіонерами, крім того обвинуваченого готові працевлаштувати. ОСОБА_7 є мати-одиначкою, її батьки також є пенсіонерами, при цьому батько переніс операцію на серці, у самої ОСОБА_7 погіршився стан здоров`я. Враховуючи наведене просив змінити запобіжний захід на домашній арешт або визначити розмір застави.

Захисник - адвокат ОСОБА_6 вказував, що клопотання за формою та змістом не відповідають вимогам закону, прокурори ОСОБА_9 та Верблюд мають формальний підхід, про що свідчить не відповідність зазначення автора клопотання та особи, яка його підписала. Вважав, що клопотання необхідно повернути як такі, що не підлягають розгляду.

Крім того, у клопотанні не вказані відомості, які перешкоджають обранню більш м`якого запобіжного заходу. Вказував, що паспорта можна здати на зберігання, кордони закриті, кримінальне провадження з зібраними доказами передано до суду, не зрозумілим є яким чином може бути здійснено вплив на свідків, прізвища яких не вказано. Також, в обвинуваченого є можливість працевлаштуватись. Звертав увагу, що район СІЗО перебуває під постійними обстрілами, при цьому укриттів немає, що свідчить про наявність загрози здоров`ю і життю. За наведених обставин просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтримали думку захисників. Крім того обвинувачена ОСОБА_7 просила врахувати погіршення стану свого здоров`я та здоров`я батька, те, що в неї на утриманні перебуває 10-річна донька, яка дуже сумує за мамою. Також вказувала на наявність позитивної характеристики з місця попереднього ув`язнення, гарантії працевлаштування та гарантії внести заставу.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

До обвинувачених було застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, який неодноразово продовжувався в ході судового розгляду.

Розглядаючи тривалість періоду затримання не абстрактно, а оцінюючи в даному конкретному випадку відповідно до особливостей такого затримання (W проти Швейцарії, Штегмюллер проти Австрії, Вемгофф проти Німеччини, Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови), суд, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, вважає, що в даному випадку є обов`язкова умова - condition sine qua non правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочин, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту. Разом з тим, обґрунтованість обвинувачення перевірятиметься судом, який здійснює судовий розгляд, шляхом оцінки наданих сторонами кримінального провадження доказів при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Суд звертає увагу на положення ч. 1 ст. 177 КПК, відповідно до яких метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ряду спроб, які визначені у цій нормі як ризики. Отже, метою запобіжного заходу є необхідність попередити виникнення названих ризиків, а не застосувати запобіжний захід за наслідками вчинення підозрюваним відповідних дій. З огляду на викладене, той чи інший ризик слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваним таких спроб. Водночас, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При цьому суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченим в разі визнання їх винними, а оцінюючи даний фактор у сукупності з даними щодо особи обвинувачених та фактичними обставинами справи, суд вважає що ризик ухилення від суду та вчинення нового кримінального правопорушення є реальним і наведені обставини на думку суду свідчать про спокусу обвинувачених уникнути судової процедури та вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому належні гарантії, які би переважали наявні ризики, та свідчили про забезпечення явки обвинувачених до суду - відсутні.

На даний час судове провадження триває, що свідчить про наявність ризику перешкодити виконанню завдань кримінального провадження в тому числі шляхом впливу на свідків та ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

При цьому обсяг проведених судом процесуальних дій під час судового розгляду судом першої інстанції у кримінальному провадженні та їх результати не зменшують вказані ризики до закінчення судового провадження в цілому.

Також, суд приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Перевіривши наявність чи відсутність продовження існування ризиків, встановлених при застосуванні та продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинувачених, приходить до висновку про те, що і на даний час вони продовжують існувати, є реальними та не зменшились.

Наявність певних соціальних зв`язків, за відсутності сукупності інших обставин, та з врахуванням наведених ризиків, не свідчать про наявність належних гарантій явки обвинувачених до суду та відповідно не можуть бути підставою для прийняття рішення про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Характеристика, надана ОСОБА_7 з ДУ «Київський слідчий ізолятор», на думку суду є посередньою та не вказує на вкрай позитивні риси обвинуваченої. При цьому у вказаній характеристиці навіть не вказані всі кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 .

Крім того суд приймає до уваги високу суспільну небезпечність інкримінованих злочинів, що також є причиною разом з іншими для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі «Lavents v. Latvia» п. 70).

На думку суду, обставинами, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є підвищена суспільна небезпека злочину, що інкримінується обвинуваченому, оскільки незаконні операції з наркотичним засобами, приймаючи до уваги їх розмір, спричиняють непоправну шкоду здоров`ю та і в цілому життю населення.

З огляду на наведене суд вважає, що в даному випадку жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, відомості, які би свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, зокрема за станом здоров`я, в матеріалах провадження відсутні.

Враховуючи викладене суд вважає, що тримання під вартою в даному випадку не перевищує розумного строку та не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки по справі існує справжній суспільний інтерес, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість підстав для застосування запобіжного заходу, виконуючи функцію суворого судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, вислухавши думку учасників судового провадження щодо доцільності продовження тримання під вартою, прийшов до висновку про доцільність продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Також, враховуючи стадію кримінального провадження, а саме судове провадження, суд не вбачає допущення порушень стороною обвинувачення положень глави 18 КПК України при подачі клопотань про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без додатків, вказаних у ст.. 184 КПК України.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що один із злочинів, у якому обвинувачується ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є особливо тяжким та вчинений у сфері обігу наркотичних засобів, суд на даний час вважає неможливим застосувати інші, більш м`які, запобіжні заходи, як такі, що не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та виконання ними процесуальних обов`язків, і з наведених підстав не визначає розмір застави.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 лютого 2026 року включно.

Продовжити ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 лютого 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення.

Суддя: