Справа № 162/794/25
Провадження № 1-кп/162/122/2025
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесено 25.06.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000098 про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березичі Любешівського району, Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_7 24.06.2025 близько 11 год 25 хв, перебуваючи на території домогосподарства своєї двоюрідної сестри ОСОБА_4 , що розташоване по АДРЕСА_2 , під час конфлікту та сварки з ОСОБА_4 , з якою ОСОБА_7 перебуває у родинних відносинах (у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»), що виникли раптово, на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, металевою частиною вил наніс не менше двох ударів по спині та правому вказівному пальцю останньої, внаслідок чого заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин спини у вигляді підшкірного крововиливу правої лопаткової ділянки спини, які по ступеню тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень, та забійної рани тильної поверхні II пальця правої кисті, які за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (від 6 до 21 дня) розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за обставин, зазначених в обвинувальному акті, визнав частково. Показав, що з потерпілою має давні неприязні відносини та з нею часто виникають конфлікти за межі земельної ділянки. 24.06.2025 він був на своїй земельній ділянці, з собою мав металеві вила та полівізатор, оскільки кропив жуки. У подальшому побачив, що на нього біжить собака, а за нею знаходиться потерпіла та цькує на нього цю собаку. Він почав захищатися від собаки вилами. Можливо, в той час і зачепив ними потерпілу, однак не хотів цього зробити. Детально вже все не пам`ятає. Визнає цивільний позов потерпілої в частині відшкодування їй майнової шкоди, проте вважає, що розмір моральної шкоди, яку визначила потерпіла в цивільному позові, є завищеним і необґрунтованим, а тому в цій частині у задоволенні цивільного позову просив відмовити повністю.

Окрім часткової визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, його винуватість у скоєнні цього кримінального правопорушення також стверджується зібраними під час досудового розслідування та дослідженими за клопотанням учасників судового розгляду доказами в судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердила факт умисного нанесення їй обвинуваченим ОСОБА_7 сільськогосподарськими вилами тілесних ушкоджень, при обставинах місця, часу та у спосіб, вказаних в обвинувальному акті. Зазначила, що безпосередніх очевидців даної події не було. Вона зверталась по даному факту із заявою в поліцію, надавала письмові пояснення. Окрім того зверталась за медичною допомогою. Про обставини нанесення їй ОСОБА_7 тілесних ушкоджень в той день вона повідомляла по телефону свою дочку ОСОБА_9 . Обвинувачений не попросив вибачення у неї за свої дії, взагалі не відшкодував їй шкоду. Просила призначити йому покарання у виді штрафу. Свій цивільний позов підтримала повністю, просила його задовольнити, стягнути з обвинуваченого на її користь в якості відшкодування завданої їй кримінальним правопорушенням майнової та моральної шкоди на загальну суму 20270,80 грн.

Допитаний в судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_10 (поліцейський офіцер громади ВПД № 1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області) показав, що в червні 2025 року, точної дати не пам`ятає, до поліції звернулась потерпіла ОСОБА_4 та повідомила про те, що її сусід ОСОБА_7 заподіяв їй тілесні ушкодження. У заявниці були відібрані заява про вчинення кримінального правопорушення та письмові пояснення щодо обставин скоєного. Потерпіла показувала йому на правому вказівному пальці подряпини та на спині синець. Повідомила, що ці тілесні ушкодження металевими вилами заподіяв їй ОСОБА_11 , з яким вона має давні конфлікти за спільні межі земельної ділянки. Після цього він запропонував потерпілій звернутися до медичного закладу з метою отримання медичної допомоги.

Допитана в судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_9 (дочка потерпілої) показала, що 24.06.2025 ввечері телефонувала до мами, остання їй повідомила, що її вилами побив сусід ОСОБА_11 . 29.06.2025 вона вночі приїхала до мами, на наступний день вона побачила у потерпілої на спині велику гематому та ушкодження пальця на правій руці. В подальшому вона колола протягом 5 днів уколи потерпілій.

Допитана в судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_12 (дружина обвинуваченого) показала, що з потерпілою у справі в неї з чоловіком давно склалися неприязні відносини. Протягом багатьох років виникають конфлікти та сварки щодо земельної ділянки. 24.06.2025 її чоловік працював на полі, які там події відбувалась вона не знає, оскільки приїхала пізніше, коли потерпіла з собакою йшла з поля. Вважає, що її чоловік не причетний до пред`явленого йому обвинувачення, він не наносив металевими вилами тілесних ушкоджень потерпілій, а оборонявся від собаки, яку потерпіла нацьковувала на нього. Потерпіла оговорює її чоловіка.

Разом з тим, суд не враховує показання у судовому засіданні свідка ОСОБА_12 про те, що обвинувачений лише захищався від собаки і не причетний до нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, оскільки цей свідок не був безпосереднім очевидцем події. Свідок є дружиною обвинуваченого, тому її показання суд вважає у даному випадку необ`єктивними.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, також підтверджується зібраними під час досудового розслідування та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, зокрема:

- витягом з ЄРДР від 14.07.2025, кримінальне провадження № 0000098 від 25.06.2025, правова кваліфікація ч. 1 ст. 125 КК України, заявник ОСОБА_4 (а.к.п.55);

- витягом з ЄРДР від 14.07.2025, кримінальне провадження № 0000098 від 25.06.2025, правова кваліфікація ч. 2 ст. 125 КК України, заявник ОСОБА_4 (а.к.п.56);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.06.2025, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_4 повідомила, що 24.06.2025 близько 11 год 25 хв сусід ОСОБА_7 заподіяв тілесні ушкодження заявниці, а саме сільськогосподарським знаряддям вдарив по спині та по руках, а саме правій руці вказівного пальця (а.к.п.58);

- протоколом огляду документів старшого дізнавача СД Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_13 про огляд медичної документації від 25.06.2025 (а.к.п.63);

- консультативним висновком спеціаліста ЦПМСД від 25.06.2025, згідно з яким у потерпілої ОСОБА_4 виявлено забій м`язів спини. Садно ІІ пальця правої кисті (а.к.п.64);

- висновком судово-медичної експертизи № 143 від 09.07.2025, згідно з яким у гр. ОСОБА_4 виявлено наступні тілесні ушкодження: забій м`яких тканин спини у вигляді підшкірного крововиливу правої лопаткової ділянки спини; забійна рана тильної поверхні ІІ пальця правої кисті. Вказані тілесні ушкодження, враховуючи їх характер та особливості їх анатомічної локалізації, утворились внаслідок травмуючої дії тупих предметів (предмету) (при цьому підшкірний крововилив спини виник в результаті травмуючої дії тупого предмету з обмеженою слідоутворюючою поверхнею, в забійній рані ІІ пальця правої кисті будь-які характерні особливості слідоутворюючої поверхні травмуючого предмету відображення не знайшли) не виключається, що в термін, вказаний в фабулі постанови і потерпілою. За ступенем тяжкості забійна рана ІІ пальця правої кисті належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (від 6 до 21 дня) розлад здоров`я (п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджений Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995); забій м`яких тканин спини у вигляді підшкірного крововиливу правої лопаткової ділянки спини, також виявлений у гр. ОСОБА_4 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (п.2.3.5. вказаних вище «Правил…»). Приймаючи до уваги характер та особливості анатомічної локалізації тілесних ушкоджень виявлених у гр. ОСОБА_4 , вважається, що для утворення всього їх переліку було необхідно не менше, як два травматичні контакти з тупими предметами вищеописаних властивостей. Беручи до уваги характер та особливості анатомічної локалізації тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_4 неможливим вважається утворення всього їх переліку в результаті падіння потерпілої з висоти власного зросту на площині (а.к.п.66-67);

- постановою про зміну правової кваліфікації кримінального проступку від 14.07.2025, за результатами проведеної судово-медичної експертизи змінено у кримінальному провадженні № 0000098 правову кваліфікацію з ч. 1 ст.125 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України (а.к.п.57);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.07.2025 (з додатком оптичним диском з відеозаписом), відповідно до якого потерпіла ОСОБА_4 відтворила обставини нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 (а.к.п.68-72).

Із врахуванням наведеного, суд оцінивши зібрані на досудовому провадженні та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями, які виразились у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ч.2 ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку.

Обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, частково визнав свою винуватість у скоєному, має постійне місце проживання, де характеризується задовільно, одружений, не працює, є пенсіонером.

На обліках у лікарів нарколога чи психіатра обвинувачений не перебуває.

Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - відсутні.

Разом з тим, обвинувачений не розкаявся у скоєному, не попросив вибачення у потерпілої, не відшкодував їй майнову та моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, позицію усіх учасників судового розгляду щодо міри покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_7 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як ним, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи цивільний позов суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Стаття 1167 ЦК України регламентує підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 (справа №752/17832/14-ц), відповідно до якої, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Потерпіла (цивільний позивач) ОСОБА_4 звернулася з позовом до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди на загальну суму 20270,80 гривень (270,80 грн майнової та 20000,00 грн моральної шкоди).

Цивільний відповідач ОСОБА_7 цивільний позов визнав частково, зокрема, визнав заявлену суму майнової шкоди в розмірі 270,80 грн та повністю не погодився із заявленою сумою моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн, оскільки вважає її завищеною та необґрунтованою.

Враховуючи, що цивільний відповідач визнав цивільний позов в частині відшкодування цивільному позивачу майнової шкоди в повному обсязі, і заподіяння майнової шкоди підтверджується відповідними доказами (а.с. 40, 41), цивільний позов потерпілої в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 270,80 грн підлягає до задоволення.

У судовому засіданні доведено те, що потерпілій ОСОБА_4 завдано тілесних ушкоджень, а тому, на думку суду, завдано і моральної шкоди, а отже цивільний позов потерпілої в цілому є підставним.

Вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій, суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи моральні та фізичні страждання останньої від вчиненого кримінального правопорушення, порушення нормального способу життя, з огляду на конкретні обставини самої події, ступінь вини обвинуваченого, його майновий стан, доходить висновку, що цивільний позов потерпілої в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення та стягнення відшкодування в розмірі 10 000,00 гривень, а тому з обвинуваченого на користь потерпілої слід стягнути 10 000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Отже, слід стягнути з обвинуваченого в користь потерпілої 10270,80 (десять тисяч двісті сімдесят) гривень 80 копійок у відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням майнової та моральної шкоди.

Питання про долю речового доказу підлягає вирішенню відповідно до статті 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувалися, процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, ст.1166, 1167 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_4 10270,80 (десять тисяч двісті сімдесят) гривень 80 копійок у відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням майнової та моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Речовий доказ: консультативний висновок, наданий потерпілою ОСОБА_4 залишити у користуванні потерпілої ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Любешівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий: ОСОБА_1