Справа № 214/2762/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження №0000063 від 28.03.2023 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-18.11.2024 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 грн. в дохід держави. Штраф сплачений в повному обсязі;

-18.02.2025 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. в дохід держави. Штраф сплачений в повному обсязі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Так, приблизно в травні 2018 року (точну дату органом досудовго розслідування не всановлено) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи на підставі Договору про виконання будівельних робіт, маючи умисел на самовільне будівництво будівель та споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні, з метою переобладнання та перепланування будівель гаражів № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ГБК «Нива» в станцію технічного обслуговування автомобілів по вул. Джамбула в м. Кривому Розі за рахунок виконання будівельних робіт з метою збільшення й площі, не маючи на те відповідних дозвільних документів, тобто шляхом здійснення самовільного будівництва будівель та споруд, займаючи при цьому суміжні земельні ділянки, не надані у власність чи користування, розташовані за межами земельної ділянки, які не мали кадастрового номеру, котра згідно відкритих даних земельного кадастру України відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, діючи всупереч вимогам ст. ст. 112, 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу земельної ділянки у власність чи надання у користування земельної ділянки, в порушення ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», п. 15.5 Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України від 27.06.2008 №190, постанови Кабінету міністрів України № 1747 від 16 листопада 2002 року «Про затвердження правил охорони магістральних трубопроводів» та достовірно знаючи про заборону будівництва у зв`язку з тим, що був обізнаний про відсутність права власності або користування на земельну ділянку, розташовану навколо гаражів №309 та №310 ГБК «Нива» по вул. Джамбула в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, що на даний час має кадастровий номер :06:010:0056 та належить на праві комунальної власності територіальній громаді в особі Криворізької міської ради, самовільно зайняв земельну ділянку загальною площею 0.0778га, яка на теперішній час має кадастровий номер :06:010.0056 та належить на праві комунальної власності територіальній громаді в особі Криворізької міської ради, шляхом розміщення на ній капітальної будівлі із залізним навісом, металевих гаражів, вбиральні, цементобетонного покриття, огородивши при цьому самовільно зайняту ділянку бетонним і дерев`яним парканами та за відсутності вчиненого правочину щодо неї та державної реєстрації, чим порушив вимоги ст. ст. 112, 116, 122-126 Земельного кодексу України щодо обмеження у використанні земельних ділянок у охоронних зонах.

Окрім того, безпосередньо під самовільно зайнятою земельною ділянкою, на якій ОСОБА_4 здійснив самовільне будівництво будівель та споруд, проходять межі водопроводу, котрий відноситься до квартальних мереж водопостачання, з якої здійснюється забір технічної води для потреб населення. Відповідно до ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудови території», заборонено розміщувати фундаменти будівель та споруд ближче ніж на 5 м від водопровідної мережі та 3-5 м від самопливної каналізаційної мережі.

Відповідно до п 15.5 Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України від 27.06.2008 №190, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України складання матеріалів і предметів, накопичування сміття ближче ніж за 5м від осі каналізаційної мережі і пристроїв та в межі охоронної санітарної зони, споруджувати самовільно над каналізацією та водопроводом будь-які будівлі та предмети благоустрою заборонено.

Згідно з вимогами ст. 14 Конституції України: «Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави». Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Відповідно до норм ст. 116 Земельного Кодексу України (підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності)

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом або результати аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 створив загрозу пошкодження підземних водоводів шахтних вод. Окрім того, ОСОБА_4 здійснив самовільне будівництво будівель та споруд на земельній ділянці, яка фактично використовується для розміщення станції технічного обслуговування автомобілів 0,0883 га, а саме за рахунок ділянки з кадастровим номером 0,0778 га, та за рахунок земель, не наданих у власність або :06:010:0056 користування 0,0105 га.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 197-1 КК України за ознаками: самовільне будівництво будівель та споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, вчинене щодо земель в охоронних зонах.

27 березня 2025 року між першим заступником керівника Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, яке відносяться до категорії не тяжких злочинів. Крім того, зазначив, що розуміє надані йому законом права та наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 КПК України, наслідки їх не виконання, передбачені ст.476 КПК України, згодна з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні цієї угоди.

Захисник ОСОБА_5 , в підготовчому судовому засіданні в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні також просив затвердити укладену угоду про визнання винуватості.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в які просить справу розглядати за її відсутності та призначити ОСОБА_4 покарання узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості.

Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку сторін судового провадження, які не заперечували проти затвердження угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди з огляду на таке.

Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Під час судового засідання судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє: права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання; інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, а також наслідки невиконання угоди, відповідно до ст.476 КПК України.

Суд, також, переконався у добровільності укладення прокурором та обвинуваченим угоди і, що вона не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

За таких підстав, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, у зв`язку з чим дії останнього було правильно кваліфіковано за ч.4 ст.197-1 КК України.

При призначені покарання визначеного угодою від 27 березня 2025 року суд, у відповідності до положень ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому визнається щире каяття.

Обставин, відповідно до ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_4 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України (том 2 а.с. 148).

Окрім того, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, раніше судимий (том 2 а.с. 150-152 ), в КП «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради під наглядом лікаря психіатра та лікаря нарколог не перебував та не перебуває (том 2 а.с. 148,149).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, покарання за ч.4 ст. 197-1 КК України у виді позбавлення волі, однак із застосуванням ст.75 КК України, без ізоляції від суспільства.

Виходячи із всіх встановлених у справі обставин, керуючись ст.75 КК України, суд вважає за доцільне встановити обвинуваченому ОСОБА_4 випробувальний термін, при цьому покласти на останнього обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Суд, переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України, судом не встановлено.

Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110, 314, 369, 371-374, 473-476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 27 березня 2025 року, укладену між першим заступником керівника Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000063 від 28.03.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України.

Призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 27 березня 2025 року покарання за ч.4 ст.197-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1