КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.07.2025 відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000018, вилученого в ході проведення обшуку 17.07.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення на першому поверсі), а саме: готівкові кошти в іноземній валюті: 109 630 доларів США, 810 Євро; готівкові кошти в національній валюті 370 580 грн.; мобільний телефон iPhone 14 Pro Max s/n НОМЕР_1 ; сім-картка мобільного оператору "Водафон"; електронний пристрій, чорного кольору, на якому присутні написи: SafePal Hardware Wallet.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на наступне майно: готівкові кошти в іноземній валюті: 109 630 доларів США, 810 Євро; готівкові кошти в національній валюті 370 580 грн.; мобільний телефон iPhone 14 Pro Max s/n НОМЕР_1 ; сім-картка мобільного оператору "Водафон"; електронний пристрій, чорного кольору, на якому присутні написи: SafePal Hardware Wallet.

____________________________________________________________________________________

Справа 761/30682/25Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6237/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що дослідженням вилучених в ході обшуку грошових коштів та інших матеріалів встановлено відсутність документального підтвердження щодо їх походження, кількості та підстав їх знаходження в незаконному пункті обміну валют.

Під час огляду інформації, яка знаходиться на вилученому телефоні, виявлено ряд збережених контактів груп в мессенджерах з повідомленнями/листуваннями між собою осіб щодо придбання та реалізації обмінних операцій, дат, часу та тривалості спілкування/переписок пов`язаних між собою осіб. Вказана інформація має доказове значення у кримінальному провадженні для встановлення всіх обставин, які підлягають доказуванню під час досудового розслідування.

Прокурор зазначав, що майно, грошові кошти, на які планується накласти арешт, набуте кримінально протиправним шляхом та є матеріальними об`єктами, які містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та в повній мірі відповідають критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_11 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та зазначав, що стосовно дій ОСОБА_11 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України, який був предметом даного досудового розслідування, на даний час ухвалено вирок, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000018 від 22.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212 України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено протиправну діяльність групи осіб, які на території України організували незаконну діяльність ряду підконтрольних юридичних та фізичних осіб, яка направлена на надання послуг з обміну (легалізації) віртуальних активів (криптовалюти) на фіатні кошти без відповідних дозволів Національного банку України і без відображення вказаних операцій в бухгалтерському та податковому обліках.

Так, встановлено, що вказана група осіб організувала реєстрацію та незаконну діяльність підконтрольних їм юридичних та фізичних осіб, реквізити, документи та банківські рахунки яких використовують з метою прикриття незаконної діяльності направленої на умисне ухилення від сплати податків та легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом, а саме конвертації грошових коштів, віртуальних активів (криптовалюти) через незаконно діючі пункти обміну в готівку.

З метою приховування прибутку та маскування незаконної діяльності спрямованої на незаконну конвертацію грошових коштів, віртуальних активів (криптовалюти) в готівку, вказані особи використовують інтернет ресурси на яких через телеграм канал «Geo_exchange» (посилання t.me/Geo_exchange) реєструють заявки на обмін. Після чого замовнику обміну від особи з нікнеймом (username) ОСОБА_12 надходить смс повідомлення з паролем, який необхідно повідомити при обміні та адресою здійснення незаконного обміну. Однією з адрес незаконного обміну зазначено адресу: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення на першому поверсі, де знаходиться незаконний обмінний пункт без відповідної ліцензії.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.2025 надано дозвіл на проведення обшуку у приміщеннях, які використовує обмінний пункт за адресою: АДРЕСА_1, з метою відшукання і вилучення інформації, речей, предметів та документів за період 01.01.2023 року по 28.06.2025 року, а саме: договорів із додатками, податкових накладних, видаткових накладних, накладних, рахунків-фактур, актів прийому-передачі, актів виконаних робіт з додатками та специфікаціями, платіжних доручень, банківських виписок, банківських документів щодо проведених розрахунків, листування, чорнових записів, які стосуються протиправного переведення безготівкових коштів у готівку, зошитів, блокнотів, документів з продажу «криптовалюти» та здійснення «перестановок», документів щодо здійснених незаконних валютно-обмінних операцій, документів з переведення грошових коштів за межі України, реєстраційних повідомлень, квитанцій, чекових книжок, висновків про проведення перевірок.

Згідно даних протоколу обшуку від 17.07.2025, цього ж дня проведено обшук у приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: готівкові кошти в іноземній валюті: 109 630 доларів США, 810 євро; готівкові кошти в національній валюті 370 580 грн.; мобільний телефон iPhone 14 Pro Max s/n НОМЕР_1 ; сім-картка мобільного оператору "Водафон"; електронний пристрій, чорного кольору, на якому присутні написи: SafePal Hardware Wallet.

Як зазначено в протоколі обшуку, вказане приміщення орендує ОСОБА_11 , який був присутній при проведенні обшуку.

Постановою детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_13 від 18.07.2025 вищевказане майно, вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

18.07.2025 прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_14 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на речові докази у кримінальному провадженні №0000018, які вилучені в ході проведення обшуку 17.07.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення на першому поверсі), а саме: готівкові кошти в іноземній валюті: 109 630 доларів США, 810 Євро; готівкові кошти в національній валюті 370 580 грн.; мобільний телефон iPhone 14 Pro Max s/n НОМЕР_1 ; сім-картка мобільного оператору "Водафон"; електронний пристрій, чорного кольору, на якому присутні написи: SafePal Hardware Wallet, із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.07.2025 відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про арешт вищевказаного майна, з тих підстав, що досліджені матеріали клопотання не містять відомостей про здійснення суб`єктом підприємницької діяльності, у представника якого вилучені суми грошових коштів, протиправної діяльності, та їх зв`язок з певними особами, щодо яких здійснюється дане кримінальне провадження. В ході обшуку не виявлені будь-які документи, щодо яких надавався дозвіл на відшукання, а вилучені грошові кошти не ідентифіковані як такі, що є предметом протиправних дій.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає, аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

На переконання колегії суддів, прокурор при зверненні до слідчого судді із клопотанням про арешт вилучених за адресою: АДРЕСА_1 грошових коштів, мобільного телефону та електронного пристрою, належним чином не обгрунтував мету та правову підставу для такого арешту, обмежившись лише переліком норм кримінального процесуального закону, які регулюють порядок накладення арешту на майно з підстав збереження речових доказів.

Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами вилучене майно, прокурором у клопотанні не доведено відповідність вказаного майна ознакам речових доказів у кримінальному провадженні.

Як клопотання прокурора, так і постанова про визнання майна речовими доказами, містять лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин імовірного вчинення кримінального правопорушення та перелік норм КПК України щодо арешту майна з метою збереження речових доказів, без належного обгрунтування, за яким із критеріїв, передбачених ст. 98 КПК України, вилучене майно визнане речовими доказами, які сліди злочину воно містить, або інші відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, як вірно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, подане клопотання не містило відомостей про здійснення суб`єктом підприємницької діяльності, у представника якого вилучено майно, протиправної діяльності, та їх зв`язок з певними особами, щодо яких здійснюється дане кримінальне провадження.

Ураховуючи наведені обставини, станом на день розгляду слідчим суддею поданого клопотання про арешт майна, таке клопотання не містило та прокурором не було не надано достатніх доказів того, що майно, вилучене в ході в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1, мало відношення до незаконної діяльності, яка є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000018 та відповідало критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, про що обгрунтовано зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Таким чином, арешт на вказане у клопотанні майно не може бути накладений за обставин, викладених в клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Крім того, як убачається із даних наданого стороною захисту вироку Печерського районного суду міста Києва від 01.12.2025, вказаним вироком затверджено угоду від 26.08.2025 між прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_15 та обвинуваченим ОСОБА_11 у кримінальному провадженні № 0000024 від 26.08.2025, та ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України.

Вказані обставини підтвердив і прокурор під час апеляційного розгляду, зазначивши, що кримінальне провадження № 0000024 стосовно ОСОБА_11 було виділене із кримінального провадження № 0000018, та фактичні обставини кримінального правопорушення, за яким засуджено ОСОБА_11 , відповідають фактичним обставинам одного із злочинів, який був предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000018.

З урахуванням встановлених обставин, прокурором в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду не обгрунтовано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання на даний час вилучених у приміщеннях, які перебували в користуванні ОСОБА_11 , речей та грошових коштів, в якості речових доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3