Окнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/555/25
Провадження № 1-кп/506/82/25
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження

12.09.2025селище Окни

Окнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши в залі судового засідання у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області про закриття кримінального провадження №0000208, внесеного до ЄРДР 23.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

04 липня 2025 року до суду надійшло клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області про закриття кримінального провадження, у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні відділення №2 СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження за №0000208, внесеного до ЄРДР 23.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України. Так, досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена особа проникла до гаражного приміщення ОСОБА_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , звідки викрала мопед.

При цьому, як зазначено в клопотанні, в ході досудового розслідування проведено слідчі та розшукові дії, однак особу, причетну до вчинення вказаного кримінального правопорушення, не встановлено та жодній особі про підозру не повідомлялось. Крім того, у клопотанні прокурором зазначено, що станом на 04.07.2025 року досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000208, внесеного до ЄРДР 23.05.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, триває понад десять років. Враховуючи, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років , то згідно до ч.5 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України, є тяжким злочином , тому прокурор просив суд відповідно до п.4 ч.1 ст.49 КК України та ч.4 ст.284 КПК України закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор у підготовчому засіданні на задоволенні клопотання наполягав.

Потерпілий ОСОБА_4 заперечував проти закриття провадження, зазначаючи, що досудове розслідування проводилося неналежним чином, опитані не всі свідки по справі, не допитані особи, які, ймовірно, можуть бути причетні до вчинення злочину, на яких він особисто вказав поліцейським, але поліцейські їх не допитали та навіть точно не встановили анкетні дані. При цьому він точно вказав місце проживання вказаних осіб.

Вислухавши прокурора та потерпілого, вивчивши клопотання та матеріали кримінального провадження суд доходить наступного висновку.

У провадженні відділення №2 СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження за №0000208, внесеного до ЄРДР 23.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України /а.с. наданих матеріалів 2/.

З фабули внесених до ЄРДР відомостей за №0000208 від 23.05.2015 року вбачається, що 23.05.2015 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про те, що 22 травня 2015 року близько 16.00 г виявив, що у гаражному приміщенні, розташованому за адресою АДРЕСА_1 , немає мопеду «Канукі» чорного кольору /а.с. наданих матеріалів 2/.

22 травня 2015 року від ОСОБА_4 слідчим ОСОБА_5 було прийнято заяву про кримінальне правопорушення.

В цей же день проведено огляд місця події.

В період з 22 травня 2015 року по 10 червня 2015 року було допитано 6 свідків, в тому числі і допитано як свідка ОСОБА_4 .

При цьому слід зауважити, що ОСОБА_4 був визнаний потерпілим лише 14 травня 2025 року ,за декілька днів до закінчення 10-річного строку давності, але як потерпілий він допитаний так і не був.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої ст. 284 КПК України, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

У відповідності до п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Разом з тим, як вбачається із зазначених правових норм, кримінальне провадження може бути закрите з підстав, вказаних у п. 3-1 ч. 1ст. 284 КПК України, за наявності декількох обов`язкових умов, а саме: доведеності самої події злочину, тобто діяння, передбаченого Особливою частиною КК України; доведеності всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу злочину; відсутності відомостей про особу, яка вчинила злочин; об`єктивної неможливості встановити особу, яка вчинила злочин; закінчення визначених у ст.49 КК України строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

При цьому відсутність будь-якої з цих умов виключає можливість закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1ст. 284 КПК України.

Суд констатує, що досудове розслідування вказаного кримінального провадження фактично не здійснювалося. Належні та ефективні заходи спрямовані на розкриття вказаного кримінального правопорушення не були здійснені. Досудове розслідування та процесуальне керівництво з боку прокурора були неналежними.

Статтею 9 ч. 4 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 2 КПК України ,завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 1 статті 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Стаття 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З огляду на досудове розслідування вищевказаного кримінального провадження , суд вважає, що його розслідування не може відповідати вимозі ефективності.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі "Євген Петренко проти України" (заява N 55749/08 від 29.01.2015 року) у п. 65 "…для того, щоб розслідування могло вважатися "ефективним", воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості".

Як вбачається з п. 40 рішення Європейського суду з прав людини "Юрій Іларіонович Щокін проти України" від 03.10.2013 року, заява N 4299/03 "…державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності (див. вищезгадані рішення у справах "Начова та інші проти Болгарії" (Natchova et autres c. Bulgarie), пункт 113, та "Рамсахай та інші проти Нідерландів" (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), пункт 324).

Проте, починаючи з 10.06.2015 року, орган досудового розслідування не приклав жодних зусиль, щоб встановити анкетні дані вказаних потерпілим осіб та перевірити їх причетність до вказаного кримінального правопорушення, протягом 10 років не здійснював жодних слідчих (розшукових) дій, направлених на встановлення осіб, які могли бути причетні до кримінального правопорушення, а також встановлення інших ймовірних свідків.

Тобто, з викладеного вбачається, що у кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування належним чином та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст. 92 КПК України.

При цьому ,відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Частиною 1 ст.92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Суд вважає, що органом досудового розслідування не вжиті заходи щодо збирання доказів, не виконанні усі можливі та необхідні заходи з метою встановлення особи ,яка причетна до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Так, потерпілий вказував на конкретну особу як на таку, що могла вчинити кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення - про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості конкретної особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи.

Суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

Вказане узгоджується з практикою Верховного Суду в постановах від 25 серпня 2021 року (справа № 142/536/20, провадження № 51-1546км21), від 29 червня 2022 року (справа № 725/3569/21, провадження № 51-1061км22), від 07 червня 2023 року (справа № 545/51/22, провадження № 51-2327км23), від 18 жовтня 2023 року (справа № 750/1575/23, провадження № 51-4007км23).

При цьому суд звертає увагу, що використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства" як можливості закінчити досудове розслідування вказаного кримінального провадження шляхом закриття судом на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, суперечить вимогам ст.9 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усталеній практиці Європейського суду з прав людини, завданням та загальним засадам, встановленим чиним КПК України.

У зв`язку з відмовою у закритті, матеріали кримінального провадження підлягають поверненню до Подільської окружної прокуратури, для організації проведення досудового розслідування.

На підставі встановленого та керуючись ст.ст.314, 284, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000208, внесеного до ЄРДР 23.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 16.09.2025 року о 16:50 год.

Суддя ОСОБА_1