Справа № 577/5829/25
Провадження № 1-кп/577/513/25

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2025 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 українця, громадянина України, освіта вища, не працюючого, одруженого, раніше не судимого,
за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 09.09.2025 близько 15.00 год. прибув під двір свого сусіда ОСОБА_4 , який стояв на вулиці біля свого домогосподарства АДРЕСА_3 , та на підґрунті довготриваючих неприязних відносин вчинив з ним словесну сварку під час якої у нього виник протиправний намір на умисне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 .
З цією метою, реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, ОСОБА_6 під час сварки, перебуваючи на приблизній відстані до 3 м. від потерпілого, вхопив з землі частину цегли та правою рукою кинув її у ОСОБА_4 , потрапивши по правій руці останнього, чим спричинив тілесне ушкодження у виді синця по заднє-зовнішній поверхні правого передпліччя у середній третині на фоні якого мається садно; продовжуючи протиправні дії, правою рукою схопив з землі другу частину цегли та кинув вдруге у ОСОБА_4 , але від сили удару тілесні ушкодження не спричинено; таким же чином вхопив втретє з землі частину цегли та кинув у ОСОБА_4 , потрапивши йому по лівій нозі, чим спричинив тілесне ушкодження у виді синця по передній поверхні лівої гомілки у середній третині.
З метою уникнення нанесення подальших тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_4 забіг до двору свого домогосподарства, де заховався від ОСОБА_6 .
Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 333 від 23.09.2025, у ОСОБА_4 на час судово-медичного обстеження мали місце: синець по заднє зовнішній поверхні правого передпліччя у середній третині на фоні якого мається садно; синець по передній поверхні лівої гомілки у середній третині. Дані ушкодження виникли від дії тупих предметів (тупого предмету), що підтверджується характером ушкоджень. По часу спричинення дані ушкодження могли утворитися в час указаний потерпілим, що підтверджується характером ушкоджень. По ступеню тяжкості дані ушкодження згідно правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Кількість травматичних впливів не менше 2-х. В момент спричинення тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитися у будь-якому зручному положенні для контакту з травмуючим предметом. Дані ушкодження виникли від дії тупих предметів (тупого предмету). Не виключено, що могли утворитися від дії рук, ніг, якихось предметів. Кількість травматичних впливів не менше двох. Малоймовірно їх утворення при падінні на площині.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, зазначеного в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 09.09.2025 шукав свого кота. Близько 15.00 год. перебуваючи біля подвір`я сусіда ОСОБА_4 , який стояв на вулиці біля свого домогосподарства АДРЕСА_3 , почув, як той зробив йому зауваження, йому це не сподобалося. Почалася сварка, під час якої перебуваючи на приблизній відстані до 3 м від потерпілого, вхопив з землі частину цегли та правою рукою кинув її у ОСОБА_4 , потрапивши по правій руці. Потім ще два рази кидав в бік сусіда частини цегли, щоб той не наблизився. Одна з цеглин потрапила в ногу потерпілого, після чого ОСОБА_4 забіг до двору свого домогосподарства. Цивільний позов визнає, але вважає розмір шкоди завищений та є непомірним для нього, оскільки він ніде не працює та не має джерела доходу.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що цивільний позов підтримує в повному обсязі, при винесені міри покарання просить призначити покарання у виді громадських робіт строком на 200 год.
Представник потерпілого, в судовому засіданні, також цивільний позов ОСОБА_4 підтримав, просив його задовольнити та просив призначити покарання у виді громадських робіт строком на 200 год.
З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_6 визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів та судових витрат у провадженні. Крім того судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
За таких обставин суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно ст. 12 КК України обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення віднесене до кримінальних проступків.
Як обставину, яка згідно ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_6 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Отже, виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , характер вчинених ним дій та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставин справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, водночас перебуває на обліку у лікаря нарколога з 12.02.2023 з діагнозом хронічний алкоголізм, одружений, має двох малолітніх дітей, з14.02.2023 по 15.02.2024 перебував на обліку у Конотопському РВП ГУНП як «кривдник», негативно характеризується за місцем мешкання, тяжких наслідків не настало, суд вважає, що необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченому призначити покарання в межах санкції статті закону, що передбачає кримінальну відповідальність за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт.
На думку суду, така міра покарання відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головним є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу.
Таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів.
Потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди на суму 25 000 грн. Наявність моральної шкоди обґрунтована тим, що в результаті протиправних дій ОСОБА_6 він зазнав фізичних та душевних страждань, психологічних навантажень. Все пережите призвело до втрати активного способу життя, він постійно відчуває тривогу та занепокоєння.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентоване ст. 129 КПК України.
Як встановлено ч. 1 та ч. 3 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому; у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.
Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з рахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, суд погоджується із доводами потерпілого ОСОБА_4 про те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого йому була завдана моральна шкода у зв`язку із спричиненням моральних та фізичних страждань, що звичайно потягло за собою фізичний біль та душевні хвилювання позивача, змінило його звичайний ритм життя.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для потерпілого, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав потерпілий, ступінь вини завдавача шкоди і майновий стан цивільного відповідача та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд оцінює завдану ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 .
Що стосується позовних вимог в частині відшкодування понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне.
На підставі п.1 ч.1 ст.118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з матеріалами справи на підтвердження понесених витрат потерпілим ОСОБА_4 надано договір про надання правничої допомоги від 10.09.2025 та додатковий договір від 10.09.2025, де зазначено, що сторони домовились, що вартість послуг адвоката становить 10 000 грн. та на якому містить розписка адвоката про отримання гонорару від ОСОБА_4 в сумі 10 000 грн. за свої послуги.
Разом із тим, суд зазначає, що в підтвердження заявленої суми 10 000 грн. на правничу допомогу суду не надано інших окремих рахунків та/або актів виконаних робіт.
Таким чином, суд позбавлений можливості встановити обсяг робіт адвоката на стадії досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.
Щодо правничої допомоги на стадії судового розгляду, суд зазначає, що адвокатом було складено позовну заяву, та адвокат приймав участь у 2-х судових засіданнях: 04.10.2025 та 20.10.2025.
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що потерпілий отримав адвокатські послуги, суд вважає за необхідне стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу.
Разом з цим, з огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються незначною кількістю нормативно-правових актів, стосовно них існує судова практика, складнощів щодо процесу доказування чи витребування доказів не виникало, суд вважає, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним, а тому, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обвинувачений в судовому засіданні частково визнав суму стягнення вказаних витрат на правничу допомогу, вважає, що вона завищена.
З урахуванням наведеного, суд приходить висновку, що позовні вимоги цивільного позивача в частині стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню та з обвинуваченого на його користь слід стягнути в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу грошову суму в розмірі 5 000,00 грн.
Речові докази визначити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Керуючись статтями 100, 124, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд,-
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.
Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди заподіяної внаслідок вчинення злочину та 5 000 (п`ять тисяч) грн. витрат на правничу допомогу.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1