Чортківський районний суд Тернопільської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року Справа № 597/9/26

Номер провадження1-кс/608/31/2026

Слідча суддя Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в місті Чорткові клопотання т.в.о. начальника СВ ВП № 4 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чортків Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И Л А:

Т.в.о. начальника СВ ВП № 4 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000004 від 05.01.2026 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України.

В клопотанні вказав, що Слідчим відділенням відділення поліції № 4 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, дані про яке внесені в ЄРДР 05 січня 2025 року за № 0000004.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 січня 2026 року ОСОБА_4 перебував за місцем проживання спільно із ОСОБА_7 , а саме у приміщенні будинку АДРЕСА_1 .

Надалі, між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , розпочався словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , 04 січня 2026 року близько 08:30 години ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, а також те, що протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи умисно, протиправно, цілеспрямовано та рішуче наніс ОСОБА_7 кулаками обох рук наніс удари в область обличчя та голови, внаслідок чого остання впала на підлогу. Надалі, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 умисно наніс ОСОБА_7 численні удари ногами по тілу.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 , смерть ОСОБА_7 настала на місці події від закритої травми грудної клітки з численними двобічними переломами ребер та розривом лівої легені.

05 січня 2026 року о 02:35 годин за підозрою у вчиненні вище вказаного злочину ОСОБА_4 затримано у порядку ст.208 КПК України.

05 січня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України.

Підставою застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Чеботарі проти Молдови" (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13.11.2007) зазначено, що за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 п.175 зазначено, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

Під час досудового розслідування зібрано ряд доказів, які дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Ці докази містяться в: протоколі огляду місця події від 05 січня 2026 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_8 від 05 січня 2026 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_9 від 05 січня 2026 року; протоколі затримання ОСОБА_4 від 05 січня 2026 року; повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 05 січня 2026 року; лікарському свідоцтві про смерть №1 від 05 січня 2026 року; матеріалами, які характеризують особу ОСОБА_4 , а також іншими матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин, затримання ОСОБА_4 , оголошення підозри та обрання запобіжного заходу щодо нього не суперечать нормам Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та нормам КПК України.

З матеріалів досудового розслідування кримінального провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 121 КК України.

Вказане підтверджується відомостями, які містяться в довідці про судимість ОСОБА_4 . Разом з тим, зважаючи на попередні факти притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

Вказані обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_4 схильний до вчинення злочинів.

Сторона обвинувачення вважає, що за даних фактичних обставин кримінального провадження наявний ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, а також продовження кримінального правопорушення (нанесення тілесних ушкоджень) в тому числі і іншим учасникам кримінального провадження, в якому підозрюється ОСОБА_4 , що є ризиком, передбаченим п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також, у ході розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 являється військовослужбовцем за контрактом, який обіймає посаду сапера інженерно саперного відділення, інженерно саперного взводу, військової частини НОМЕР_1 та відповідно до довідки начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_1 вибув у щорічну відпустку з 03.01.2026 по 17.01.2026, дітей не має, а тому може вільно пересуватися територією України і у нього відсутні перешкоди для того, щоб змінити своє місце проживання і виїхати за межі Тернопільської області. ОСОБА_4 вчинив умисний злочин, за який законом передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому спокуса ухилитися від слідства та суду у нього є великою і, як вказано вище, немає вагомих перешкод для того, щоб піддатися цій спокусі, а це є ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Як зазначено у п.58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v. Moldova» від 04.10.2005 (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Ураховуючи наведене, сторона обвинувачення вважає, що за даних фактичних обставин кримінального провадження наявний ризик ухилення та переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, що є ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також під час досудового розслідування встановлено наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_4 проживає в с. Свидова Чортківського району, знає усіх основних свідків вчинення кримінального правопорушення, зокрема свідка ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Враховуючи наведене та фактичну поведінку підозрюваного (агресивна поведінка, пов`язана із нанесенням тілесних ушкоджень) існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою їхнього залякування, схиляння до відмови від дачі показань, зміни показань на користь підозрюваного.

У зв`язку із наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та встановлених достатніми доказами ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є підстави обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Сторона обвинувачення вважає, що обрання менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти вище вказаним ризикам.

При обранні менш суворих запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, в тому числі, і домашнього арешту, правоохоронні органи не будуть мати можливості постійно контролювати поведінку ОСОБА_4 та весь час володіти інформацією про його місце знаходження та запобігти вчиненню нових злочинів, так як місце проживання підозрюваного та потерпілої у даному кримінальному провадженні збігаються, та це унеможливить попередження вчинення нових злочинів щодо потерпілої з боку підозрюваного.

ОСОБА_4 , в міру тяжкості покарання, яке йому загрожує, соціальних зв`язків, репутації, способу життя, майнового стану, не зможе дотриматись належної процесуальної поведінки у випадку обрання щодо нього менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Санкція статті, за якою в даний час кваліфікуються протиправні дії ОСОБА_4 дає можливість застосувати до нього найсуворіший запобіжний захід, оскільки згідно ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою можна обрати до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню та до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Санкція ч.2 ст.121 КК України, за якою в даний час кваліфікуються протиправні дії ОСОБА_4 передбачає саме такий вид і саме таку міру покарання.

Старший слідчий СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 звертає увагу суду на те, що в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи підозрюваного та враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним тяжкого злочину, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаних ризиків.

Крім цього, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, просить не визначати розміру застави у даному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та старший слідчий СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 клопотання підтримують, просять його задоволити з мотивів, наведених в клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечують проти задоволення клопотання та просять застосувати щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід, а саме: у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Слідча суддя, розглянувши клопотання, заслухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши надані письмові докази, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 12 вищезазначеного Кодексу, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, в сфері кримінального судочинства ризиком розуміється конкретний прояв протидії кримінальному провадженню, що дає підстави застосувати до підозрюваного певний запобіжний захід.

Згідно ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, додані до клопотання матеріали, які зазначені у клопотанні та наведені вище в частині обґрунтування, свідчать про вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідча суддя виходить не з точки зору доведеності вини підозрюваного, а з точки зору допустимості прийти до висновку , що підозрюваний міг вчинити кримінальне правопорушення за викладених обставин.

Отже, слідча суддя вважає, що слід визнати підозру обґрунтованою та достатньою для того, щоб прийти до висновку про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, так як підозрюваний ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення відповідальності, що підтверджується відсутністю в підозрюваного міцних соціальних зв`язків в суспільстві.

Крім того, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та інших свідків, які в подальшому будуть встановлені, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, слідча суддя вважає доведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч.1 ст.177 КПК України).

Так, з матеріалів досудового розслідування вбачається, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше судимий, однак останній належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став і знову вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.121 КК України.

Вказані обставини дають підстави слідчій судді вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 , схильний до вчинення злочинів і може продовжити злочинну діяльність, а це є ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на викладене, слідча суддя приходить до переконання про необхідність вирішувати питання про застосування певного виду запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , слідча суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також дані про особу підозрюваного, який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, він не має міцних соціальних зв`язків, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає.

Такі обставини, в світлі наведених вище фактичних даних, не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені судом ризики до маловірогідності чи до їх виключення та застосувати щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

За таких обставин, слідча суддя вважає, що ці дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 не вказують на підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу,аніж тримання під вартою, без визначення розміру застави, як про це просить захисник ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_4 , а тому приходить до висновку про те, що є підстави вважати, що застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також, зважаючи на доведеність старшим слідчим СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області та прокурором наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, слідча суддя вважає за доцільне клопотання т.в.о. начальника СВ ВП № 4 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , без визначення розміру застави, задоволити.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу, протягом певного часу.

Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Крім того, слід зазначити, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по сьогоднішній день.

Відповідно до листа Верховного Суду № 1/0/2-22 від 03.03.2022 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою, зокрема, як відповідний ризик слід ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Згідно з рекомендаціями Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022, до визначених ст. 177 КПК України ризиків безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бєлозоров проти Росії та України», визначено, що «тяжкість обвинувачення може бути підставою для тримання під вартою на початкових етапах провадження».

Задовольняючи клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідча суддя враховує доведеність на даний момент того, що кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 , вчинений щодо потерпілої ОСОБА_7 , із застосуванням насильства, а саме спричиненням тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого настала її смерть, а тому слідча суддя вважає за необхідне при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати підозрюваному ОСОБА_4 , розмір застави.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199 Кримінального процесуального кодексу України, слідча суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задоволити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чортків Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесять) днів, без визначення розміру застави.

Ухвала слідчої судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали становить 60 (шістдесят) днів і закінчується о 02 години 35 хвилин 04 березня 2026 року.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Слідча суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Оригінал ухвали знаходиться в кримінальному провадженні № 0000004 від 05.01.2026 року.

Ухвала набрала законної сили " " __________________ року.

Слідча суддя: ОСОБА_1

Копію ухвали видано " " _________________ року.

Секретар: