Слобідський районний суд міста Харкова
Номер провадження 1-кп/641/797/2025 Справа № 641/5304/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження №0000457 від 26.03.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харків, громадянки України, має базову середню освіту, офіційно не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

установив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_6 25.03.2025 близько 16:10, у період дії воєнного стану, поширеного на території України, веденого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, що діє до цього часу, з дозволу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою похилого віку, та разом з ним перебувала в кухні квартири АДРЕСА_3 , де на столі побачила належні ОСОБА_7 гаманець з грошовими коштами в сумі 8000,00 грн. Реалізуючи свій злочинний намір, що вини раптово і був спрямований на таємне викрадення вказаних грошових коштів, ОСОБА_6 , з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, взяла зі столу в кухні гаманець, належний ОСОБА_8 , що не становить для потерпілого матеріальної цінності, з грошовими коштами в сумі 8000,00 гривень, після чого, з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, обернувши його на свою користь і розпорядившись на свій розсуд, чим завдала потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.

Отже, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинила кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, а саме - таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Допитана у судовому засіданні в якості обвинуваченої ОСОБА_6 вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю, розкаялася у скоєному, погодилася з кваліфікацією органу досудового розслідування у вчиненому нею діянні, не оспорювала встановлених в ході розслідування фактичних обставин справи, на підставі яких їй пред`явлене обвинувачення. Також пояснила, що 25.03.2025 прийшли за адресую по АДРЕСА_4 щоб запропонувати лікарські засоби, двері відчинив чоловік похилого віку. Під час розмови з ним, обвинувачена побачила на кухні на столі гаманець, взяла його та поклала до своєї кишені. Грошовими коштами, що були в гаманці, мала намір розпорядитися на власний розсуд. Розуміє, що вчинила протиправно. Грошові кошти повернула потерпілому.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився. Матеріали справи містять заяву потерпілого ОСОБА_7 , в якій він просить провести судовий розгляд кримінального провадження за його відсутності; не заперечує проти розгляду кримінального провадження у скороченому порядку за ч.3 ст.349 КПК України; повідомляє, що цивільний позов ним не подавався. Крім того суду надана розписка потерпілого ОСОБА_9 від 17.07.2025, відповідно до якої потерпілий підтверджує, що отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 8000,00 грн, претензій до ОСОБА_6 не має.

Прокурор не висловила жодних заперечень щодо встановлених обставин.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому суд переконався у правильності розуміння ОСОБА_6 обвинувачення, у добровільності її позиції, а також з`ясував позиції інших учасників судового провадження і належно роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку з викладеним суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують її особу.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд бере до уваги і визнає обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України, щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Мотиви призначення покарання

Прокурор під час судових дебатів просила призначити обвинуваченій покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі, вирок Шевченківського районного суду м. Харкова 06.10.2025, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки з покладенням на обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, - виконувати самостійно.

Обвинувачена просила визначити їй іспитовий строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Згідно зі ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 (із змінами та доповненнями) «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд дослідив дані про обвинувачену ОСОБА_6 . Так, обвинувачена є особою молодого віку, не одружена, має зареєстроване місце проживання на території Харківської області та фактично проживає в місті Харкові, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштована, працює приймальником металу у місті Харкові, за місцем фактичного проживання характеризується посередньо, порушує громадський порядок, вироком Шевченківського районного суду м. Харкова від 06.10.2025 засуджена за ч. 4 ст. 185 КК України (за тотожне правопорушення, що за часом скоєно пізніше за дане), до 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки з покладенням на обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України (вирок не набрав законної сили). Відповідно до досудової доповіді, наданою органом пробації, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства - середній.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких, конкретні обставини його вчинення, дані про особу винної, яка повністю визнала вину у вчиненні злочину, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування шкоди. Суд також бере до уваги обтяжуючу покарання обставину вчинення правопорушення щодо особи похилого віку, а також той факт, що обвинувачена скоїла тотожні корисливі правопорушення протягом короткого проміжку часу (згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Харкова 06.10.2025, який станом на дату ухвалення цього вироку не набрав законної сили).

Водночас, враховуючи негативне ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч. 4 ст. 185 КК України, а саме 5 (п`ять) років позбавлення волі.

До матеріалів кримінального провадження також додано вирок Шевченківського районного суду м. Харкова 06.10.2025, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України за скоєння кримінального правопорушення, що мало місце 22.04.2025. Водночас суд при призначені покарання не враховує даний вирок та не застосовує положення ч. 4 ст.70 КК України щодо призначення ОСОБА_6 остаточного покарання з урахуванням вироку Шевченківського районного суду м. Харкова 06.10.2025 огляду на таке.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України суд за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначає покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

У частині 1 ст. 17 КПК України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 КПК України поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Згідно з ч. 2 ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

За вимогами ч. 1 ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З огляду на зазначене, та ураховуючи, що у суду відсутні відомості про набрання вказаним вироком законної сили, з дати його ухвалення не сплинув 30-денний строк апеляційного оскарження, доказів на підтвердження факту набрання чинності вказаним вироком суду не надано, підстави для призначення покарання, як за сукупністю злочинів (ч. 4 ст. 70 КК України), так і за сукупністю вироків (ч. 1 ст. 71 КК України), відсутні.

Такий висновок узгоджується з позицією, висловленою в постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №51-9736км18 (єдиний унікальний номер 540/1522/16-к) та від 15.11.2022 у справі №330/2907/20 (провадження №51-6191 км 21), а також з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції».

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально - вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Водночас суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні негативно оцінила власну поведінку та розкаювалася, повністю відшкодувала шкоду потерпілому, суд також враховує висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.

На переконання суду наведені вище обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та свідчать про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченої, попередження вчинення нею нових злочинів не застосовуючи до неї надто суворого покарання, а тому суд вважає за можливе звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням низки обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, має бути справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , попереджати вчинення нею кримінальних правопорушень та відповідати його меті, гуманності, справедливості і не потягнути за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

На період іспитового строку суд покладає на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні

Цивільний позов не заявлений.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Долю речових доказів необхідно вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 :

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок іспитового строку обчислювати з дня проголошення вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок суду у частині встановлення обставин справи, дослідження яких судом визнано недоцільним у порядку ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1