Провадження №11-кп/801/171/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року,

якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24.05.2023,

Короткий зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24.05.2023, яке мотивоване тим, що ОСОБА_8 відбув дві третини присудженого йому покарання, підтримує соціальні зв`язки з рідними, непрацевлаштований в установі відбування покарань, однак звертався з цього приводу до адміністрації, виконує роботи з благоустрою, залучений до програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення».

Захисниця ОСОБА_7 у судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Засуджений ОСОБА_8 в судовому засіданні також підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_9 вважав, що правові підстави для задоволення клопотання відсутні, тому просив суд відмовити у його задоволенні. Зауважив, що ОСОБА_8 дев`ять разів притягувався до кримінальної відповідальності, при цьому до останнього тричі застосовувались заохочувальні норми кримінального закону, зокрема, умовно-дострокове звільнення та амністія. Разом з тим, засуджений належних висновків для себе не робить та повторно вчиняє кримінальні правопорушення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24.05.2023.

Постановлене рішення мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_8 не довів суду, що він став на шлях виправлення, а тому суд дійшов до переконання, що правові підстави для задоволення клопотання його захисника відсутні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року, постановити нову, якою задовольнити клопотання захисниці ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24.05.2023, а саме на обмеження волі.

Вважає, що судом не було не було ретельно з?ясовано ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо суспільно корисної праці. Звертає увагу на те, що раніше до нього не застосовувалися положення ст. 81, 82 КК України.

Пояснення учасників судового провадження

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_8 та захисниця ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити з підстав, наведених у ній.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги засудженого, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки вона відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення засудженого та захисниці на підтримку апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого та просив залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Частиною 3 ст.82 КК України визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно з п.2 ч.4 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Зі змісту вказаних норм слідує, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.02.2002р., передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Крім того, відповідно до положень пункту 17 вказаної Постанови, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно з ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Таким чином з наведеного вбачається, що умовами прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є:

1)відбуття засудженим певного строку покарання, визначеного у ч. 4 ст. 82 КПК України;

2)доведено те, що засуджений став на шлях виправлення;

3)більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 24.05.2023 засуджений Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за частиною третьою статті 185, частиною четвертою статті 70 Кримінального кодексу України (далі КК), на підставі статті 72 КК до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 24.05.2023, кінець 20.07.2026.

Станом на 04.09.2025 фактично відбув 2 роки 3 місяці 12 днів покарання у виді позбавлення волі, тобто відбув більше половини строку покарання.

Тобто є наявними передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.82 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак для застосування положень ст.82 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений став на шлях виправлення».

Із долученої до клопотання характеристики на засудженого ОСОБА_10 слідує, що останній небере відповідальності за вчинені дії на себе. Деякою мірою звинувачує інших осіб. Не виправдовується, не стверджує, що не було іншого виходу. Особа шкодує, що була викрита правоохоронними органами. Не усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення для потерпілої особи, заперечує серйозність або мінімізує наслідки своїх дій. Вважає, що з ним вчинили несправедливо, свою вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав.

У виробничій майстерні та на роботах з господарського обслуговування установи не працевлаштований за власним переконанням, при цьому нетривалий час залучається до робіт з благоустрою виробничої території установи. ОСОБА_8 за час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, поряд з тим тричі заохочувався адміністрацією установи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи засуджений ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, відвідує заходи виховного характеру, однак не завжди робить для себе належні висновки, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, легко піддається чужому впливу. По відношенні до представників адміністрації поводиться ввічливо, з метою поблажливого ставлення до себе. Намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті та порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Намагається дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, однак достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Роботи із благоустрою установи виконує. Намагається дотримуватися правил пожежної безпеки. Заходи виховного та режимно-профілактичного характеру відвідує, та не завжди робить для себе належні висновки. Залучений до програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», однак активної участі у її реалізації не приймає. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне.

Ризик повторно вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній.

Ризик імовірної небезпеки для суспільства також оцінюється як середній.

Нестача коштів може спонукати засудженого до вчинення корисливих злочинів. Не робить висновків із своїх минулих помилок, оскільки знову їх повторює.

Під дію ст. 101 КВК України підпадав по відбуттю 1/3 частини строку призначеного покарання-20.07.2023.

Рішенням комісії установи, протокол № 19 від 05.09.2023 засудженому відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Під дію ст. 82 КК України підпав по відбуттю частини строку призначеного покарання - 20.04.2024.

Рішенням комісії установи, протокол № 9 від 07.05.2024, засудженому відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м?яким, як особі, яка не стала на шлях вправлення.

Під дію ст. 81 КК України підпадає по відбуттю 2/3 частини строку призначеного покарання - 20.01.2025

Рішенням комісії установи протокол № 2 від 21.01.2025 відмовлено в умовно - достроковому звільненні, як особі, що не довела своє виправлення.

Таким чином, із установлених вище апеляційним судом обставин убачається, що в поведінці ОСОБА_8 спостерігаються деякі позитивні тенденції, однак вона не характеризувалась своєю сумлінністю, позитивністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була нестабільною, тому наразі є відсутніми підстави для висновку про остаточне становлення ОСОБА_8 на шлях виправлення, яке могло би ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Крім того, апеляційний суд як і суд першої інстанції також ураховує те, що ОСОБА_8 вдев`яте притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності. На даний час неможливо переконливо стверджувати про те, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення, оскільки він є раніше судимою особою, яка повторно вчинила новий злочин, тобто не виправдав довіри суспільства, а заохочення, отримані засудженим у період, що передував зверненню з відповідним клопотанням.

Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання та перебування в усіх установах виконання покарань, а не протягом конкретно обраного часу.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що заміна невідбутої частини покарання на більш м`яке є виключно заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, і з огляду на це, дії засудженого ОСОБА_8 не можна розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а тому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений своїм відношенням до праці та поведінкою ще не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання останнього.

На підстав викладеного, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4