Справа № 308/7434/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000656 від 17.04.2025, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Львів, Львівська область, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працює, з повною середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

16.04.2025 приблизно о 09:34 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_3 побачив велосипед марки «Corso GTR-3000», який належав ОСОБА_6 . У цей час у ОСОБА_4 виник протиправний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаного велосипеду. Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , скориставшись моментом, коли за ним ніхто не спостерігав, підійшов до зазначеного майна, що належало ОСОБА_6 та шляхом вільного доступу взяв велосипед марки «Corso GTR-3000», вартість якого становить 6967 грн.

Після чого ОСОБА_4 , утримуючи викрадене майно, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 6967 гривень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому. Пояснив, що у квітні 2025 року, між дев`ятою та десятою годиною ранку, приблизно о пів на десяту, у районі «П`яного базару», вул. Декабристів, буд. 41 у м. Ужгороді, він потрапив у під`їзд цього будинку і там побачив велосипед. Побачивши, що нікого з людей не було, він викрав велосипед і у подальшому продав.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, згідно з якою просить проводити розгляд справи без його участі, зазначивши про відшкодування йому майнової шкоди у повному обсязі.

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, доведена повністю.

Оскільки прокурор, обвинувачений та захисник не заперечили щодо фактичних обставин провадження, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням характеризуючих даних про особу.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного, який є таким, що не має судимості відповідно до ст. 89 КК України.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає визнання своєї вини, щире каяття, відшкодування шкоди потерпілому.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи наведене та конкретні обставини провадження, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу винного, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк.

Разом з тим, суд вважає можливим на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, а також буде цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.

Процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у даному кримінальному провадженні у розмірі 1782,80 грн. покласти на обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів вирішується у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 100, 349, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 1782 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) гривні 80 копійок за проведення товарознавчої експертизи.

Речові докази:

відеозапис за 16.04.2025 з камери внутрішнього відеоспостереження, на якому зображено як невідома особа о 09:34 год виїжджає з під`їзду будинку АДРЕСА_3 , розміщений на оптичному диску «DVD-R», який упаковано у паперовий конверт, що зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000656 залишити при матеріалах кримінального провадження;

відеозапис за 16.04.2025 з камери внутрішнього відеоспостереження, на якому зображено як гр. ОСОБА_4 заклав до ломбардного відділення за адресою: пр. Свободи, 3, м. Ужгород, велосипед марки «Corso GTR-3000», розміщений на оптичному диску «DVD-R», який упаковано у паперовий конверт, що зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000656 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1