УХВАЛА

29 січня 2026 року

м. Київ

справа № 395/908/24

провадження № 51-311 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в складі (далі - Суд):

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 06 листопада 2025 року,

установив:

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області вироком від 26 червня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудив за частиною першою статті 115, частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням статті 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 06 листопада 2025 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2025 року стосовно ОСОБА_4 - без змін.

У спільній касаційній скарзі засуджений та його захисник ставлять вимогу про скасування вказаної ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Суд, перевіривши спільну касаційну скаргу засудженого та його захисника, дійшов висновку про необхідність залишення її без руху із наданням їм строку для усунення недоліків з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини 2 статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у касаційній скарзі, крім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.

У частині першій статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною першою статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставами для їх скасування, які, на її думку, були допущені судами під час ухвалення судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Однак наведених вимог кримінального процесуального закону засуджений та його захисник не дотрималися.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений та його захисник, крім іншого, вказують на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та оспорюють правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені судові рішення. Таким чином, засуджений та захисник просять надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж її надано судами першої та апеляційної інстанцій, що згідно зі статтею 438 КПК не є підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції.

У зв`язку із цим Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд є судом права, а не факту і відповідно до статті 433 КПК перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваних судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Крім того, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;

скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;

скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

змінити судове рішення.

Разом з тим, вимоги спільної касаційної скарги засудженого та його захисника стосуються ухвали суду апеляційної інстанції, однак у вступній та мотивувальній частинах цієї скарги також оскаржують вирок районного суду, чим допустили неузгодженість своєї позиції та суперечності у касаційній скарзі.

До того ж, в порушення вимог частини третьої статті 427 КПК засуджений та захисник не зазначають в касаційній скарзі чи бажають вони брати участь у касаційному розгляді.

Вказані недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

За правилами статті 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог статті 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху та надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись частиною першою статті 429 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

постановив:

Спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 06 листопада 2025 року залишити без руху, надавши їм п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ними ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особам, які її подали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3