ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1841/25
УХВАЛА

"30" жовтня 2025 р. смт. Петриківка

Слідчий суддя Петриківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , вивчивши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушеннявід 02.10.2025

ВСТАНОВИВ:

30.10.2025 року до слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, в якій зазначила, що 02.10.2025, ОСОБА_2 , звернулася до Відділення поліції № 3 Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУНП в Дніпропетровській області, із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 зобов`язано уповноважену особу ВП № 3 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області розглянути належним чином заяву ОСОБА_2 від 02.10.2025 про вчинення кримінального правопорушення передбачених ст. 190, ст. 162, ст.. 356 КК України і внести відомості до ЄРДР для проведення досудового розслідування або надати офіційну письмову відповідь у такій відмові про внесення відомостей до ЄРДР з наведенням мотивів і роз`ясненням права оскаржити до суду таке рішення.

Однак станом на 28.10.2025 уповноваженою особою ВП № 3 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області не прийнято будь-якого офіційного процесуального рішення відповідно до зазначеної ухвали суду щодо її заяви від 02.10.2025 про вчинення кримінального правопорушення.

У зв`язку з зазначеним скаржник просить зобов`язати уповноважену особу ВП № 3 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області внести відомості до ЄРДР за її заявою від 02.10.2025 про вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Статтею 7 Кримінального процесуального кодексу України(далі -КПК) серед основних засад кримінального провадження, передбачено забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, зміст якого розкривається уст. 24 КПК.

Згідно з ч. 1ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тобто, виходячи з положень ст. ст.22, 26 КПК України, на особу, яка подає скаргу покладається обов`язок доведення перед слідчим суддею факту того, що скаргу подала особа, яка має на це право; скарга підлягає розгляду в цьому суді; скарга подана у встановлений строк та на дію чи бездіяльність, що підлягають оскарженню до слідчого судді.

Разом з тим слідчим суддею встановлено, що дана скарга та вказані у скарзі обставини вже були предметом розгляду слідчого судді.

Як вбачається з інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 від 14.10.2025у справі Справа № 187/1712/25 провадження № 1-кс/0187/240/25 скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах заявника ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу ВП № 3 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області розглянути належним чином заяву ОСОБА_2 від 02.10.2025 про вчинення кримінального правопорушення передбачених ст. 190, ст. 162, ст.. 356 КК України і внести відомості до ЄРДР для проведення досудового розслідування або надати офіційну письмову відповідь у такій відмові про внесення відомостей до ЄРДР з наведенням мотивів і роз`ясненням права оскаржити до суду таке рішення.

На переконання слідчого судді, чергове звернення скаржника до слідчого судді з тим самим питанням, яке вже було предметом судового контролю, свідчить про зловживання останнім своїми процесуальними правами, оскільки під зловживанням правом, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, слід розуміти зокрема випадки, коли заявник неодноразово подає до суду аналогічні заяві, яку він подав раніше і яку вже було визнано неприйнятною (рішення у справах «М. проти Сполученого Королівства» та «Філіс проти Греції»), що є неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такому разі уся процедура судового розгляду є невиправданою та неефективною, адже особа звертається до суду з метою, що відмінна від захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кримінальний процесуальний кодекс України не регламентує повноваження слідчого судді у ситуації повторного оскарження особою бездіяльності уповноважених суб`єктів щодо невнесення відомостей до ЄРДР за різними по даті подання (звернення), але подібними за змістом заявами (повідомленнями) про одне й те саме кримінальне правопорушення, яка (бездіяльність) вже була предметом судового контролю, за наслідками чого суд виносив рішення та це судове рішення не були виконані таким суб`єктом.

У зв`язку з чим слідчий суддя на підставі ч. 6ст. 9 КПК України вирішує її, виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме верховенства права, обов`язковості судових рішень, публічності, диспозитивності, забезпечення права на оскарження бездіяльності (п. 1, 14, 17, 18, 19 ч.1ст.7 КПК України).

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні, а також кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.2 ст.8, ч. 5 ст. 9 КПК України). Відповідно до практики ЄСПЛ, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто остаточності рішення суду у спірних правовідносинах. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення у справі Brumarescu v. Romania, заява №28342/95, від 28 листопада 1999 року, §61, 62).

З цих підстав, враховуючи ту обставину, що заявником ОСОБА_2 у скарзі ставиться питання про зобов`язання уповноваженої особи ВП № 3 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області внести відомості до ЄРДР за її заявою від 02.10.2025 про вчинення кримінального правопорушення, яке у свою чергу вже розглядалось слідчим суддею, і з цього приводу наявні рішення суду, яке набрало законної сили, таким чином зазначена скарга підлягає поверненню особі, яка її подала без її розгляду, оскільки наведені у заяві обставини вже були предметом судового розгляду, тобто права заявника ОСОБА_2 захищені судом у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Наведені висновки узгоджуються із позицією Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, висловленою в ухвалі колегії суддів від 20.09.2023 у справі №991/7446/23 та відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, який в рішенні від 08.01.2008 щодо прийнятності заяви №32671/02 у справі «Скорик проти України» вказав, що «право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги».

До аналогічного правового висновку дійшов Вищий Антикорупційний суд у справі № 991/7271/24, який викладено в ухвалі від 14.08.2024 року.

Керуючись ст. ст. 214, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу заявника ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 02.10.2025, повернути особі, яка її подала, без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1