Справа № 502/2653/25
УХВАЛА

06 січня 2026 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кілія,

клопотання власників майна про скасування арешту майна, накладений постановою Кілійського районного суду Одеської області від 25.02.2009 року по справі № 1-18/2009

В С Т А Н О В И В :

26.12.2025 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшло клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладений постановою Кілійського районного суду Одеської області від 25.02.2009 року по справі № 1-18/2009.

В обгрунтовання поданого клопотання вказано, що постановою Кілійського районного суду Одеської області від 25.02.2009 року, по справі № 1- 18/2009, накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно в межах заявлених вимог щодо матеріальної шкоди на суму 9551, 49 гривень, в тому числі: - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Окрім того, вироком Кілійського районного суду Одеської області від 16.04.2009 року по справі № 1-18/2009, ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ст. 187 ч. 4, ст. 189 ч. 4 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ст. 187 ч. 4 КК України з врахуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ст. 189 ч. 4 КК України з врахуванням ст. 69 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, остаточно визначити строк покарання в порядку ст. 70 КК України шляхом поглинання менш тяжкого більш тяжким покаранням у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Верхового суду України перекваліфіковано дії ОСОБА_6 з ч. 4 ст. 187 і ч. 4 ст. 189 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України і призначено за цим законом із застосуванням ст. 69 КК України 5 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296 та ч. 2 ст. 121 КК України призначити ОСОБА_6 покарання 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Головним аспектом, при накладенні арешту на майно було те, що в рахунок забезпечення відшкодування завданої шкоди, внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, був накладений відповідний арешт. Однак, з дня постановлення вказаного процесуального рішення пройшло вже 16 років та на теперішній час відпала необхідність в забезпеченні відповідного арешту.

На час звернення із клопотанням, заявники не мають можливість належним чином володіти та розпоряджатися власним майном, через накладення арешту. Під час винесенні відповідної постанови, судом не було враховано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є учасниками кримінального провадження, однак на їх майно також було накладено відповідний арешт. Окрім того, відповідно до листа, виданого Кілійським відділом ДВС, що виконавче провадження по справі № 1-18/2009 про стягнення матеріальної шкоди на примусовому виконанні не перебуває та не перебувало.

На підставі вищезазначеного, захисник обвинуваченого просив суд:

-скасувати арешт на все нерухоме та рухоме майно в межах заявлених вимог щодо матеріальної шкоди на суму 9551, 49 гривень, накладений Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 25.02.2009 року, по справі № 1-18/2009, відносно: - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Заявник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд клопотання у її відсутність, просила задовольнити клопотання.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд клопотання у її відсутність, просила задовольнити клопотання.

Заявник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд у його відсутність, клопотання просив задовольнити.

Прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, не заперечував проти задоволення клопотання.

Оскільки сторони не з`явились в судове засідання, у відповідності до ст. 172 КПК України, судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, а фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Вивчивши подане клопотання про скасування арешту, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 25.02.2009 року, по справі № 1- 18/2009, накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно в межах заявлених вимог щодо матеріальної шкоди на суму 9551, 49 гривень, в тому числі: - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Вироком Кілійського районного суду Одеської області від 16.04.2009 року по справі № 1- 18/2009, визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ст. 187 ч. 4, ст. 189 ч. 4 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ст. 187 ч. 4 КК України з врахуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ст. 189 ч. 4 КК України з врахуванням ст. 69 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, остаточно визначити строк покарання в порядку ст. 70 КК України шляхом поглинання менш тяжкого більш тяжким покаранням у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Верхового суду України перекваліфіковано дії ОСОБА_6 з ч. 4 ст. 187 і ч. 4 ст. 189 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України і призначено за цим законом із застосуванням ст. 69 КК України 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296 та ч. 2 ст. 121 КК України. призначити ОСОБА_6 покарання 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Відповідно до повідомлення Кілійського відділу ДВС в Ізмаїльському районі Одеської області за вих. № 21.10-40270 від 18.12.2025 року вбачається, що станом на 18.12.2025 року у Кілійському відділі ДВС відсутні виконавчі провадження стосовно боргових зобов`язань ОСОБА_5 .

Згідно повідомлення Кілійського відділу ДВС в Ізмаїльському районі Одеської області за вих. № 21.10-40715 від 22.12.2025 року вбачається, що станом на 22 12.2025 року на виконанні у Кілійському відділі державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) не знаходяться відкриті виконавчі провадження боржником за якими є ОСОБА_4 .

Згідно відомостей архіву АСВП, з`ясовано. що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження за якими боржником був ОСОБА_4 : - Виконавче провадження №58438973 про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави грошових коштів у розмірі 10200 грн., з примусового виконання постанови № 502/2022/18 від 27.12.2018 року виданого Кілійським районним судом Одеської області. 21.02.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58438973. 31.01.2020 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на кошти тa рахунки боржника. 19.03.2020 року у зв`язку з тим, що заходи державною виконавця щодо розшуку боржника та його майна виявились безрезультатними, виконавче провадження № 58438973 було завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання. Інших виконавчих проваджень на виконанні у відділі ДВС не перебуває. Також, відповідно до повідомлення Кілійського відділу ДВС в Ізмаїльському районі Одеської області за вих. № 21.10-40716 від 22.12.2025 року вбачається, що станом на 22.12.2025 року у Кілійському відділі ДВС відсутні виконавчі провадження стосовно боргових зобов`язань ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно зі статтею 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із положеннями ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається з матеріалів справи, на даний час виконавчою службою не здійснюється жодного виконавчого провадження відносно заявників, окрім того, строк звернення щодо пред`явлення виконавчих листів закінчився. Окрім того, відповідно до листа за вих. 24.10-36881/171 виданого Кілійським відділом ДВС, що виконавче провадження по справі № 1-18/2009 про стягнення матеріальної шкоди на примусовому виконанні не перебуває та не перебувало.

Враховуючи, що на даний час відсутні будь які виконавчі провадження, беручи до уваги думку прокурора, щодо можливості скасування арешту, з метою недопущення продовження дії шкідливих наслідків для власників майна, наявні підстави для задоволення клопотання.

Керуючись ст. ст. 131, 167, 168, 170, 174, 369-372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити у повному обсязі.

Скасувати арешт на все нерухоме та рухоме майно в межах заявлених вимог щодо матеріальної шкоди на суму 9551,49 гривень, накладений Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 25.02.2009 року, по справі № 1-18/2009, відносно: - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1