Справа № 598/881/25
провадження № 1-кп/598/124/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2025 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі кримінальне провадження №598/881/25 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Стриївка Збаразького району Тернопільської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 , гр.України, з середньою освітою, одруженої, особи з інвалідністю III групи, працюючої медсестрою в регіональній філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимої,

за ч. 2 ст. 197-1 КК України,

встановив:

У 2017 році у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на самовільне зайняття земельної ділянки, що знаходиться в охоронній зоні, а саме поряд із залізничним переїздом на перегоні «Максимівка-Великі Бірки» на 1317+491 м км до 1317 м+594 м відрізку, та розміщеної вздовж залізничної колії, з метою її подальшого обробітку та вирощування сільськогосподарських культур.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи всупереч встановленим правилам щодо охорони земель, порушуючи вимоги законодавства щодо особливого порядку надання земельних ділянок у користування та оренду, достовірно знаючи, що у неї відсутні будь-які дозвільні документи на право власності, користування або оренду земельної ділянки, діючи умисно, в період з 2017 року по 2025 рік здійснювала обробіток та вирощування сільськогосподарських культур на частині земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1000 поряд із залізничним переїздом на перегоні «Великі Бірки -Максимівка» на 1318 км відрізку, та розміщеної вздовж залізничної колії, самовільно зайнявши земельну ділянку площею 0,1228 га, яка, відповідно до ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.112 Земельного кодексу України, знаходиться в охоронній зоні.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, як за ознаками самовільного зайняття земельної ділянки в охоронній зоні.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю і в судовому засіданні пояснила, що дійсно вона в період з 2017 року по 2025 рік здійснювала обробіток та вирощування сільськогосподарських культур на частині земельної ділянки поряд із залізничним переїздом на перегоні «Великі Бірки - Максимівка» на 1318 км відрізку, та розміщеної вздовж залізничної колії, яка знаходиться в охоронній зоні. В даний час щиро розкаюється у скоєному та відшкодувала завдані збитки.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, те, що інші учасники судового провадження також не оспорювали фактичні обставини провадження, беручи до уваги те, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності її позиції, суд, вислухавши думку прокурора, яка не заперечила проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченої у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Обираючи міру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої та пом`якшуючі її вину обставини, як те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнала вину у скоєному, щиро кається, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, те, що нею усунуто заподіяну шкоду, а також те, що вона є особою з інвалідністю III групи, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, застосувавши ст.69 КК України, вважає за необхідне призначити їй покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 2 статті 197-1 КК України, у виді штрафу в дохід держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд,

ухвалив :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, призначивши їй покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.

На даний вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, а для особи, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Відповідно до п. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Повний текст вироку складено та підписано 10 жовтня 2025 року.

Суддя ОСОБА_6