Справа № 390/471/21
Провадження № 1-кп/390/79/23

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2025 Кропивницький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинученого - ОСОБА_4 ,

зазисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження № 0000015 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- 11.12.2020 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, 70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.297 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кропивницького районного суду Кіровоградської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Ухвалою суду 20.10.2026 ОСОБА_4 оголошено у розшук. Дозволено ВП № 2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області затримати обвинуваченого ОСОБА_4 , з метою його приводу до Кропивницького районного суду Кіровоградської області для вирішення питання про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

03.12.2025 ОСОБА_4 доставлений до суду працівниками поліції.

У судовому засіданні прокурор підтримала раніше подане клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, яке вона обґрунтувала наявністю ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Також зазначає, що ОСОБА_4 не працює, не має постійного джерела доходу, отже не має грошей для задоволення своїх матеріальних благ. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Обвинувачений просив не обирати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою та зазначив, що він не знав, що відносно нього слухається у суді кримінальне провадження та думав: "Якщо звільнили з під варти, то він вільний". Зазначив, що проживає по АДРЕСА_1 . Зобов`язався з`являтися в судові засідання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримала свого підзахисного. Просила не обирати запобіжний захід у вигляд тримання під вартою відносно свого підзахисного.

Заслухавши думку учасників процесу, зваживши їх доводи, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд вважає, що у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000015 під час досудового розслідування ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою суду від 13.02.2023 ОСОБА_4 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, на строк 60 діб до 13.04.2023 та покладено на обвинуваченогонаступні обов`язки:прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну місця проживання чи перебування; утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками, експертами у даному кримінальному провадженні, крім їх участі у процесуальних діях. Підставою для зміни запобіжного заходу стало, зокрема, те, що начальником ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» було повідомлено суд про те, що 27.01.2023 ОСОБА_4 був госпіталізований каретою ШМД до нейрохірургічного відділення КНП «КОЛ КОР» з підозрою на гострий мозковий інсульт. Після проведення нейровізуалізації ОСОБА_4 встановлено діагноз «Гострий геморагічний інсульт». Хворого направили на лікування до КММЧ №14 з рекомендаціями.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Загальними засадами кримінального провадження за змістом ст. 7 КПК України, є, зокрема, верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ст. 17 КПК України закріплена презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, зокрема, передбачено, що поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення,2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч.4 ст.195 КПК України).

Згідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), його поведінки під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

На думку ЄСПЛ, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) має задовольняти вимогу пропорційності (рішення у справах «Ладент проти Польщі»).

Втілення вимоги пропорційності обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (рішення ЄСПЛ у справі «Таран проти України»). Аргументи «за» і «проти» звільнення, у тому числі ризик перешкоджання обвинуваченим належному здійсненню провадження, не можуть оцінюватися абстрактно, а обґрунтованим рішенням є таке, що підтверджується фактичними доказами. Органи влади повинні оцінити, чи є взяття заявника під варту конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі (рішення у справі «Луценко проти України»).

В своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 40107/02 від 10.022011 по справі «Харченко проти України», п. 80; за скаргою № 20808/02 від 04.03.2010 у справі «Шалімов проти України» суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

У рішеннях у справах «Вітольд Літва проти Польщі», «Амбрушкевич проти Польщі», «Жеребін проти росії» ЄСПЛ зазначив, що позбавлення свободи є настільки суворим заходом, що його застосування може бути виправданим лише в тому разі, якщо інші, менш суворі заходи, були розглянуті й визнані недостатніми для забезпечення особистих та державних інтересів.

За рішенням ЄСПЛ у справі «Бойченко проти Молдови» тільки одне посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу.

У своїх рішеннях по справах "Кудла проти Польші", "Ухань проти України", "Хумматов проти Азербайджану", "Петухов проти України", Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що держава повинна забезпечити тримання ув`язненої особи в умовах, які відповідають принципу поваги до її людської гідності, а також належним чином забезпечити її здоров`я та добробут з огляду на практичні потреби ув`язнення. Відсутність належної медичної допомоги може, таким чином, становити поводження, що суперечить ст. 3 Конвенції.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на стан здоров`я ОСОБА_4 , доводи сторін кримінального провадження, з урахуванням особи обвинуваченого, який має постійне місце проживання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою для отриманні необхідної медичної допомоги. Однак, за наявності обставин, передбачених п.1 та п.2 ч.1 ст.194 КПК України, з урахуванням того, що під час судового провадження обвинувачений на неодноразові виклики до суду не з`являвся, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, тому суд вважає, що обвинуваченому слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби, з покладанням на нього окремих обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що на переконання суду є достатнім для уникнення ризику, передбаченого п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України та виконання ним процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.177, 183, 194, 331, 372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 відмовити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк 60 діб, з 11.00 год 03.12.2025 до 11.00 год 31.01.2026.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 11.00 год 31.01.2026 наступні обов`язки:

- з 07.00 год до 20.00 год наступного дня не залишати місце проживання за адресою: в АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- утримуватися від спілкування з потерпілою, свідками, експертами у даному кримінальному провадженні за винятком їх участі у процесуальних діях;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, в якому він проживає, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш суворий запобіжний захід.

Виконання ухвали доручити Кропивницькому РУП ГУНП в Кіровоградській області.

Строк дії ухвали визначити до 11.00 год 31.01.2026.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити до Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, для виконання.

Оголосити перерву в судовому засіданні до 10.00 год 23.12.2025.

Викликати в судове засідання учасників судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений о 12.30 год 05.12.2025.

Суддя ОСОБА_1