Справа № 453/1108/25
№ провадження 1-кс/453/337/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 серпня 2025 року м. Сколе
Клопотання обгрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що до ВнП №3 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області звернувся ОСОБА_6 - лісничий Верхньо-Висоцького лісництва Самбірського надлісництва ДП «Ліси України» про те, що в період часу з лютого місяця по липень місяць 2025 року невстановлена особа вчинила крадіжку з «Рекреаційної зони відпочинку» в с. Мохнате Стрийського району Львівської області дитячого майданичка, огорожі та інших комплектуючих на загальну суму близько 200 000 грн.
Зазначено, що подане клопотання про арешт майна порушує принцип пропорційності передбачене статтею 132 КПК України. Відповідно до ч.3 ст. 132 КПК України, при вирішенні питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження (зокрема, арешту майна) суд зобов`язаний враховувати, чи не завдасть такий захід більшої шкоди правам та інтересам осіб, ніж ті, які він покликаний запобігти. Таким чином, принцип пропорційності є ключовим критерієм допустимості обмеження конституційного права власності, що підтверджується також практикою Європейського суду з прав людини. Сідловий тягач Volvo FH, д.н.з. НОМЕР_1 , який є предметом клопотання, перебуває у власності ТОВ «Автотранзит» суб`єкта господарювання, який здійснює перевезення товарів у межах України та за її межами, що підтверджується відповідними договорами, ліцензіями та обліковими документами. Цей транспортний засіб є основним засобом виробничого процесу підприємства, інструментом виконання укладених контрактів з контрагентами, джерелом доходу, за рахунок якого ТОВ сплачує податки, заробітну плату працівникам та інші обов`язкові платежі. Фактичне позбавлення права користування цим транспортом через арешт призводить до зриву договірних зобов`язань, нарахування штрафних санкцій за невиконання контрактів, збитків, що обчислюються тисячами гривень щоденно, ризику втрати репутації на ринку логістичних послуг, загрози зупинення господарської діяльності ТОВ «Автотранзит». Арешт не може бути допустимим у разі, якщо транспортний засіб використовується у звичайній господарській діяльності, не доведено факт зловживання чи ризику відчуження з боку власника, немає прямого зв`язку майна із злочином.
Окрім того, на запит слідчого СВ відділення поліції №3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області старшому лейтенанта поліції ОСОБА_7 , в порядку ст. 93 КПК України, про надання інформації, надано відповідь, про те, що громадянин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , прийнятий на постійну роботу водієм автотранспортних засобів з 06 грудня 2024 року згідно наказу № 28-П від 05.12.2024. За водієм ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_1 , не закріплений жоден транспортний засіб який належить ТОВ «АВТОТРАНЗИТ». Транспортний засіб марки VOLVO, д.н.з. НОМЕР_1 не закріплений за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із заміною водіїв на підприємстві. В період з 04.06.2025 по 06.06.2025 автомобіль VOLVO н.з. НОМЕР_1 знаходився за адресою: АДРЕСА_2 (припаркований у приватному гаражі). Також були надані всі необхідні доказові документи. Вказана процесуальна поведінка свідчить про добросовісність та активну позицію у співпраці зі слідством. Обґрунтування прокурора про необхідність накладення арешту ґрунтується лише на домислах і припущеннях та фактах, об`єктивність яких викликає сумнів та таке клопотання не відповідає вимогам встановленим 171 та 173 КПК України. Про те, що дане клопотання належним чином не обґрунтовано свідчить також те, що у клопотанні відсутній зв`язок та докази такого зв`язку, між матеріалами кримінального провадження та обставинами викладеними в клопотанні, в якому прокурор обґрунтовує необхідність накладення арешту. Крім того, прокурором не доведено наявність достатніх підстав вважати, що дані кошти самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та відповідають критеріям частині 2 статті 167 КК України.
Процесуальний прокурор в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав, викладених в такому.
Власник майна ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 , щодо задоволення клопотання прокурора заперечували, з підстав наведених в письмових запереченнях.
Оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Останнє розпочате на підставі заяви ОСОБА_6 - лісничого Верхньо-Висоцького лісництва Самбірського надлісництва ДП «Ліси України» про те, що в період часу з лютого місяця по липень місяць 2025 року невстановлена особа вчинила крадіжку з «Рекреаційної зони відпочинку» в с. Мохнате Стрийського району Львівської області дитячого майданичка, огорожі та інших комплектуючих на загальну суму близько 200 тис. грн.
Згідно п.7 ч.2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя приходить до висновку, що внесене клопотання є достатньо обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 171 КПК України. А тому враховуючи вимоги ч. 2 ст. 173 КПК України, клопотання про арешт майна підлягає до задоволення.
Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 369-372, 532 КПК України,
-свідоцтво про реєстрацію ТЗ із д.н.з. НОМЕР_1 , серія НОМЕР_3 , яке запаковано у спецпакет №CRI1099365 та поміщено у камеру зберігання речових доказів ВнП №3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, із забороною вчинення будь-яких дій пов`язаних з їх відчуженням, розпорядженням та/або користуванням.
В порядку ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 11.08.2025.

Слідчий суддя