Номер провадження: 11-сс/813/1001/25
Справа № 523/3198/25 1-кс/523/2298/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 07 травня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000514, внесеного до ЄРДР 31 січня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 426-1 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку житлових та нежитлових приміщень, за місцем дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що розташовані на території земельної ділянки з координатами (47.0031, 29.05055), що знаходяться по АДРЕСА_1 , а саме:

- електронний годинник марки Apple Watch Ultra 49 мм, належний ОСОБА_6 , сірого кольору, з серійним номером: DRHFMQCF4R, який поміщено до сейф-пакету S 001130;

- ноутбук марки Asus, модель UX303L, належний ОСОБА_6 , який поміщено до сейф-пакету б/н білого кольору.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучене у ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, та такою, що ухвалена з порушенням норм чинного законодавства, з огляду на наступне:

- слідчим суддею проігноровано, що під час проведення обшуку всупереч ст. 236 КК України не повідомлено про слідчу дію власника та навіть користувача володінь, в яких проведено обшук, а земельна ділянка, на якій було проведено обшук не ідентифіковано згідно вимог та стандартів діючого законодавства України, як наслідок проведення відповідної процесуальної дії, не відповідає діючому процесуальному законодавству України, зокрема ч. 3 ст. 234 КПК України. Крім того, звертає увагу, що не існує жодної ухвали слідчого судді, що надавала слідству право обшуку кунгу, де було виявлено арештоване майно;

- стороною обвинувачення не доведено, що вилучені під час обшуку предмети, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвали, якою відмовити у задоволені клопотання про арешт майна.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник та підозрюваний доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційного скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до клопотання у проваджені Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000514 від 31 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 28 квітня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав та повноважень, якщо ці дії заподіяли істотної шкоди, вчинені в умовах воєнного стану.

За версію органу досудового розслідування, ОСОБА_6 у період з грудня 2024 року по 31 березня 2025 року, більш точний час у ході досудового розслідування не вдалось встановити, проходячи військову службу за контрактом на посаді заступника командира військової частини з озброєння начальника механічної частини військової частини НОМЕР_1 , що пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (більш точна адреса не підлягає розголошенню, у зв`язку із введенням правового режиму воєнного стану), у військовому званні «підполковник», діючи в порушення вимог ст. ст. 16, 59, 66, 67, 101,102, 107, 108, 132, 182 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300, у період з грудня 2024 року по 31 березня 2025 року, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, діючи умисно, в порушення вищевказаних вимог нормативних актів України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перевищуючи надані йому службові повноваження, у власних цілях, як військова службова особа, будучи начальником для підлеглих військовослужбовців ввіреного йому підрозділу за військовим званням та посадою - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , незаконно залучив, вказаних військовослужбовців у відведений для виконання обов`язків військової служби час, в умовах повномасштабного вторгнення країни агресора, до проведення ремонту та будівельних робіт у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_14 , яка є матір`ю цивільної дружини ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , чим фактично незаконно усунув їх від виконання обов`язків військової служби та завдав істотної шкоди у вигляді незаконно нарахованого та виплаченого фінансовим підрозділом ОСОБА_10 грошового забезпечення за період відсутності на військовій службі з грудня 2024 по 31 березня 2025 року, більш точний період на теперішній час встановити не надалось можливим, в сумі 145016 грн., нарахованого та виплаченого фінансовим підрозділом ОСОБА_11 грошового забезпечення за період відсутності на військовій службі з грудня 2024 по 31 березня 2025 року, більш точний період на теперішній час встановити не надалось можливим, в сумі 137509 грн., нарахованого та виплаченого фінансовим підрозділом ОСОБА_16 грошового забезпечення за період відсутності на військовій службі з грудня 2024 по 31 березня 2025 року, більш точний період на теперішній час встановити не надалось можливим, в сумі 136493 грн., нарахованого та виплаченого фінансовим підрозділом ОСОБА_13 грошового забезпечення за період відсутності на військовій службі з грудня 2024 по 31 березня 2025 року, більш точний період на теперішній час встановити не надалось можливим, в сумі 168244 грн.

Вказаними діями ОСОБА_6 спричинив істотну шкоду Державі Україна на загальну суму 587262 грн.

У ході проведення досудового розслідування, 28 квітня 2025 року було проведено обшук житлових та нежитлових приміщень, за місцем дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що розташовані на території земельної ділянки з координатами (47.0031, 29.05055), що знаходяться по АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: електронний годинник марки Apple Watch Ultra 49 мм, належний ОСОБА_6 , сірого кольору, з серійним номером: DRHFMQCF4R, який поміщено до сейф-пакету S 001130; ноутбук марки Asus, модель UX303L, належний ОСОБА_6 , який поміщено до сейф-пакету б/н білого кольору (а.с.10-20 т.1).

28 квітня 2025 року слідчим у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та у порядку ст. 110 КПК України винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом (а.с.24-38 т.1).

Враховуючи вказані обставини слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вищезазначене майно з метою його збереження як речового доказу.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд звертає увагу, що предметом досудового розслідуваного вказаного кримінального провадження є ймовірні неправомірні дії ОСОБА_6 , тому колегія суддів, вважає, що інформація, яка ймовірно міститься на вилучених пристроях підозрюваного, може мати значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, зокрема, листування підозрюваного з військовослужбовцями - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а тому, у розумінні КПК України вилучене майно та відповідні електронні файли, що у них містяться, наразі мають значення для здійснюваного кримінального провадження.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на необхідність врахування характерних рис електронного документа, якими є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Встановлена законодавцем заборона на вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, комп`ютерної техніки тощо безпосередньо пов`язана із існуванням можливості копіювання інформації, яка на них знаходиться, без вилучення носіїв, які самі по собі не мають доказового значення у конкретному кримінальному провадженні, а тому їх вилучення не буде сприяти досягненню основних завдань кримінального провадження.

У той же час, наведене не свідчить про те, що у разі неможливості з технічних причин здійснити копіювання інформації, такий носій має бути повернутий володільцю. В такому випадку, орган досудового розслідування має вжити відповідних процесуальних заходів, визначених положеннями КПК України, для відшукання, дослідження, фіксації та збереження відповідної інформації.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор повідомив про те, що вилучені пристрої частково оглянуті, однак за час його перебування у розпорядженні органу досудового розслідування, наявні об`єктивні обставини, які унеможливили на даний час здійснення повного копіювання вмісту інформації, яка зберігається на вилучених пристроях.

Враховуючи зазначені відомості, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування інформація, яка ймовірно міститься на вилучених пристроях, не може бути скопійована у необхідному обсязі, що обумовило б можливість повернення цього матеріального носія інформації власнику.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

На переконання апеляційного суду, на цьому етапі досудового розслідування накладення арешту на електронний годинник та ноутбук, котрі належать підозрюваному, з метою забезпечення збереження речового доказу, є необхідним для виконання вищенаведеного завдання кримінального провадження щодо захисту держави від кримінальних правопорушень.

Такий арешт пов`язаний із втручанням у право особи на власність, що є складовою права на мирне володіння своїм майном (передбачене у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Водночас, на переконання колегії суддів, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи, оскільки є необхідним і пропорційним до законної мети, що переслідується - нагальної суспільної потреби у законності і правопорядку української армії в умовах військово-збройної агресії.

Апеляційний суд дійшов висновку, що цей суспільний інтерес при врівноважуванні повинен отримати більшу вагу, тоді як інтерес осіб, що полягає у можливості володіти своїм майном, має порівняно меншу вагу.

Окрім того, таке втручання стосуватиметься виключно конкретного майна електронний годинник та ноутбук, щодо яких існують достатні підстави вважати, що вони є речовим доказом, а також матиме строковий характер до проведення експертного дослідження та копіювання інформації, яка має значення для досудового розслідування, що вказує на співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Разом з цим, у подальшому підозрюваний має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Щодо твердження апелянта про те, що під час проведення обшуку всупереч ст. 236 КК України не повідомлено про слідчу дію власника та користувача володінь, в яких проведено обшук, а земельна ділянка на якій було проведено обшук не ідентифіковано згідно вимог та стандартів діючого законодавства України, як наслідок проведення відповідної процесуальної дії, не відповідає діючому процесуальному законодавству України, зокрема ч. 3 ст. 234 КПК України, апеляційний суд наголошує, що оцінка доказів з точки зору належності та допустимості, а загалом сукупності доказів з точки зору вагомості, достатності та взаємозв`язку, надається судом, відповідно до вимог ст.ст. 89, 94 КПК України, на іншій стадії провадження стадії судового розгляду кримінального провадження по суті, слідчий суддя лише вирішує питання щодо достатності певного обсягу зібраних доказів для застосування певного заходу забезпечення.

У свою чергу, ухвала слідчого судді про надання дозволу на обшук житла чи іншого володіння особи, крім відповідності загальним вимогам щодо порядку підготовки й постанови судових рішень, повинна містити визначені процесуальним законом відомості, зокрема, в ухвала повинна містити відомості про житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, які мають бути піддані обшуку (п. 4 ч.2 ст. 235 КК України), тобто, відображені дані, які вказують на місто чи іншу адміністративно-територіальну одиницю, вулицю, реєстраційний номер будівлі, якщо його такій будівлі надано, номер квартири, конкретну частину житла, приміщення побутового, господарського, виробничого або іншого призначення чи іншого володіння особи, транспортний засіб з найменуванням його виду, моделі та реєстраційних номерів, земельну ділянку зі вказівкою на місце її розташування відповідно до земельного кадастру та інші дані, що індивідуалізують об`єкти, які мають бути піддані обшуку.

Як убачається із змісту ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2025 року надано дозвіл на проведення обшуку житлових та нежитлових приміщень, за місцем дислокації підрозділу ВЧ НОМЕР_1 , що розташовані на території земельної ділянки з координатами ( НОМЕР_2 , 29.05055), що знаходяться по АДРЕСА_1 , (а.с.21-23), у протоколі обшуку зазначено також вказані координати (а.с.17), на яких було виявлено КУНГ ( ОСОБА_17 це стандартний тип кузова-фургона для військової техніки). У свою чергу, протокол обшуку не містить зауважень представника командира ремонтної роти артилерійського озброєння ОСОБА_18 , за участі якого було проведено обшук, що обшук фактично проводився за іншою адресою, ніж визначено в ухвалі слідчого судді.

Натомість, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторона захисту наділена правом при проведенні підготовчого судового засідання надати свої заперечення проти ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук, відповідно до частини 3 ст. 309 КПК України.

Під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 07 травня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000514, внесеного до ЄРДР 31 січня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 426-1 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4