Справа № 367/7810/25
Провадження № 1-кп/367/932/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002412 від 15.04.2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальної освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у заподіянні тілесних ушкоджень начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.

Встановлено, що відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 НГ України №17 від 20.01.2025, солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

В подальшому згідно з наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 НГ України №15 о/с від 28.03.2025, солдат ОСОБА_4 призначений на посаду водія інженерно-позиційного інженерно-саперного взводу 3-го батальйону оперативного призначення.

Відповідно до ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст. ст. 27, 28 Конституції України обов`язок держави - захищати життя людини, кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Стаття 68 Конституції України встановлює, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022, який у подальшому неодноразово продовжувався та який діє і на теперішній час.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

З огляду на ч. 1 ст. 14 Закону України «Про Національну гвардію України», за вчинення протиправних дій та бездіяльність військовослужбовці Національної гвардії України несуть дисциплінарну, матеріальну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до вступу Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, дія вказаних Статутів поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту. Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Згідно з вимогами ст. ст. 6, 11, 16, 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем правоохоронного органу, під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, стримувати інших осіб від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей.

Вимоги ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язують кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, бути пильним, зберігати державну таємницю, додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

У той же час, майора ОСОБА_6 , з 04.09.2023 на підставі наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 НГ України № 264 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

В подальшому, наказом командувача Національної гвардії України від 13.06.2024 №175, підполковника ОСОБА_6 призначено на посаду командира НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Націонацьної гвардії України.

Відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №175 від 13.06.2024, підполковник ОСОБА_6 вважається таким, що з 13.06.2024 приступив до виконання обов`язків командира НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Статтею 29 Статуту внутрішньої служби визначено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до статті 30 Статуту внутрішньої служби, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно зі статтею 32 вказаного Статуту, за своїми військовими званнями начальниками, серед іншого, є майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу.

Відповідно до статті 58 Статуту внутрішньої служби зазначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Також, згідно статті 101 вищевказаного Статуту, командир батальйону в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність батальйону, успішне виконання батальйоном бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів батальйону і законність їх витрачання, за організацію і стан пожежної безпеки батальйону.

Командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військове звання «підполковник» відноситься до старшого офіцерського складу, в той же час військове звання «солдат» відноситься до рядового складу.

Таким чином, ОСОБА_6 станом на 15.04.2025, проходячи військову службу разом із солдатом ОСОБА_4 у 3 батальйоні оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГ України, в силу свого військового звання «підполковник» та посади «командир батальйону» був військовим начальником для солдата ОСОБА_4 .

Проте, солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, визначені положеннями вищевказаних нормативно-правових актів та маючи можливість належно їх виконувати, вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України солдат ОСОБА_4 , перебуваючи в пункті постійної дислокації НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення на території військового містечка № НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , будучи невдоволеним, що підполковник ОСОБА_6 зробив зауваження особовому складу з приводу об`ємів та способу виконання робіт, з метою демонстрації своєї уявної переваги над начальником та підняття власного авторитету серед особового складу підрозділу, а також, з метою покарати начальника ОСОБА_6 за зроблене зауваження з приводу порядку та об`єму виконання парко-господарських робіт, 15.04.2025 приблизно о 13 год 00 хв підійшов до підполковника ОСОБА_6 і в присутності особового складу батальйону, висловив останньому погрозу заподіяння тілесних ушкоджень.

Враховуючи неправомірну поведінку солдата ОСОБА_4 підполковник ОСОБА_6 наказав останньому та командиру роти 8 роти НОМЕР_3 батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_7 пройти до його службового кабінету.

Надалі, цього ж дня, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України солдат ОСОБА_4 у порушення вимог ст. ст. 3, 27, 28, 68 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 16, 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою реалізації злочинного умислу на заподіяння тілесних ушкоджень (начальнику) командиру батальйону, підполковнику ОСОБА_6 , перебуваючи в кабінеті підполковника ОСОБА_6 , близько 13 год 10 хв, вчинив напад на останнього, цим самим вступивши з ним в боротьбу, в ході якої своїми руками та елементами форменого одягу наніс командиру батальйону підполковнику ОСОБА_6 тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у заподіянні тілесних ушкоджень начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України визнав в повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину. В теперішній час щиро кається у скоєному злочині, просив суд суворо не карати.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав обвинувачення, викладене стосовно ОСОБА_4 в обвинувальному акті, просив визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.405 КК України та призначити обвинуваченому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що не має матеріальних претензій до обвинуваченого, згоден з прокурором, так як обвинувачений розкаявся та виправився.

Адвокат ОСОБА_5 просив врахувати, що обвинувачений щиро розкаявся, визнав вину, тому просив суворо не карати.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 показання, якого відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину викладеного у даному вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 405 КК України, оскільки він своїми умисними діями, які виразились в заподіянні тілесних ушкоджень начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 405 КК України.

Також, судом досліджено дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який має зняту судимість - 20.01.2020 року знятий з обліку Арбузинським РС з питань пробації України в Миколаївській області у зв`язку з погашенням суми штрафу, 06.02.2023 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000309 від 09.12.2022, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України направлено до суду ( ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.12.2023 року кримінальне провадження № 0000309 від 09.12.2022 (справа № 486/189/23, провадження № 1-кп/486/110/2023) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, зупинено до звільнення обвинуваченого з військової служби), на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є військовослужбовцем у званні «солдат» та займає посаду водія інженерно-позиційного інженерно-саперного взводу 3-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, з місця проходження служби характеризується незадовільно за своїми професійними, діловими і моральними якостями солдат ОСОБА_4 займаній посаді не відповідає, про що свідчать: службова характеристика від 15.04.2025 року, надана командиром 3-го батальйону оперативного призначення підполковником ОСОБА_8 , довідки КНП «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» від 25.06.2025, вимога щодо судимості та його свідчення.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, що вчинений ним злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, відсутність претензій потерпілого до обвинуваченого, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, про що свідчить висновок щодо результату медичного огляду від 20.04.2025 року № 001671 КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «СОЦІОТЕРАПІЯ», складеного о 18год. 37хв. 15.04.2025 року.

З врахуванням всіх обставин справи, ступеня тяжкості, обставини вчиненого злочину, і даних про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 405 КК України.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 405 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року звернута увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Судом при призначенні покарання враховуються вимоги статті 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне признаити обвинувачему ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.4 ст.405 КК України. Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування ст.69 КК України, судом не встановлено.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні у виді тримання під вартою із утриманням на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання рахувати з 15.04.2025 року.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Речових доказів у справі немає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 369-374, 394 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальної освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обчислювати з моменту його фактичного затримання 15.04.2025 року.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в даному кримінальному провадженні у виді тримання під вартою із утриманням на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено.

Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги до Ірпінського міського суду Київської області.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, захиснику.

Суддя: ОСОБА_1