КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2685/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора

в режимі відеоконференції - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2023 у відповідність до вимог Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024.

Прийняте рішення суд мотивував тим, що на день розгляду клопотання, діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_7 залишається вважатись кримінальним правопорушенням, оскільки вартість майна, за таємне викрадення якого останній засуджений, перевищує граничну вартість майна, за крадіжку якого передбачено саме кримінальну відповідальність.

Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 подав клопотання, яке по суті є апеляційною скаргою, в якій просить переглянути ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області зі встановленням істини в кримінальному провадженні та межею покарання.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає про те, що суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області наполягала про завдану матеріальну шкоду потерпілій стороні, але завдану шкоду потерпілій стороні було відшкодовано та повернуто в повному обсязі. Разом з тим, щодо змісту вироку Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2023 року не було заявлено суддею та потерпілою стороною про відшкодування та стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Так, апеляційним судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2023 року за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого суд першої інстанції виходив з того, що сума викраденого засудженим майна перевищує 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян станом на час вчинення крадіжки, а відтак на засудженого не поширюється дія Закону України від 18.07.2024 № 3886-ІХ .

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, з огляду на таке.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185, 190 КК, у 2023 році становила 2684 грн.

Згідно з вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2023 року ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 04.10.2023 року о 19 год. 35 хв., повторно таємно викрав у потерпілої ОСОБА_8 майно на суму 2 775 грн.

Таким чином, враховуючи, що вартість викраденого майна ОСОБА_7 , перевищує суму двох неоподаткованих мінімумів доході громадян, встановленої на день вчинення засудженим інкримінованого йому діяння, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність підстав для звільнення його від покарання, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Отже, перевіркою матеріалів справи встановлено, що висновки суду першої інстанції знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції, а судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обґрунтованого рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що потерпілій було відшкодовано завдану матеріальну шкоду, то зазначені доводи не впливають на правильність висновків суду. Так, наявність складу кримінального правопорушення визначається з урахуванням вартості викраденого майна, тоді як його повернення або відшкодування вартості після закінчення злочину може бути розцінене з точки зору наявності або відсутності пом*якшуючих покарання обставин.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, колегією суддів не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого, а відтак її слід залишити без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4