Справа № 709/520/24
О К Р Е М А У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 серпня 2025 року с-ще Чорнобай
Суддя Чорнобаївського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , розглянувши питання про постановлення окремої ухвали у кримінальному провадженні
У провадженні судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області
ОСОБА_1 , перебувало кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого
ст. 126-1 КК України.
Ухвалами Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 травня,

21 травня, 25 червня та 11 липня 2024 року до обвинуваченого застосовувалися приводи, які органами поліції не виконано.

Відповідно до рапорта Т.в.о начальника СП ВПД №2 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області від 21.05.2024 року, ухвалу Чорнобаївського районного суду про привід обвинуваченого ОСОБА_2 виконати не має можливості, оскільки останній за місцем проживання відсутній і місце його перебування не відоме.

Відповідно до листа начальника ВПД №2 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області від 11.07.2024 року на час виконання ухвали Чорнобаївського районного суду про привід обвинуваченого ОСОБА_2 , останній був відсутній за місцем свого проживання.

02 жовтня 2024 року ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської областіклопотання прокурора, про оголошення розшуку обвинуваченого ОСОБА_2 задоволено, судове провадження зупинено до розшуку обвинуваченого.

Дана ухвала була направлена на електронну адресу Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області для виконання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, а контроль за виконанням даної ухвали покладено на прокурора Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3

Чорнобаївським районним судом Черкаської області на адресу Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області та Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури направлялись листи в проханням повідомити суд про те, чи заводилась оперативно-розшукова справа відносно ОСОБА_2 та які були вжиті заходи відповідно до Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" щодо виконання ухвали Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 жовтня 2024 року.

Відповідь із Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській областіна дані звернення до суду не надходили.

З Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури надійшов лист на адресу суду, в якому зазначено, що на адресу Золотоніського РВП прокуратурою скеровувались листи від 15.10.2024, 01.01.2025 та 24.02.2025 року про надання інфомації щодо заведення оперативно-розшукової справи та вжиті заходи, спрямовані на розшук ОСОБА_2 . Відповіді на вказані листи станом на 10.07.2025 року не надходили.

Разом з тим, до вказаного листа додано лист Золотоніського РВП, де зазначено, що ОСОБА_2 перебуває за місцем проживання та оголошувати останнього в державний розшук немає необхідності через те, що ОСОБА_2 перебуває постійно в стані алкогольного сп`яніння примусовий привід відносно останного виконаний не був.

Крім того, прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні 13 серпня 2025 року повідомила, що нею неодноразово скеровувались листи про надання інфомації щодо заведення оперативно-розшукової справи та вжиті заходи, спрямовані на розшук

ОСОБА_2 та лише на останній лист була надана відповідь.

Вивчивши матеріали справи, суд вбачає за можливе ухвалити рішення, яке хоч і не пов`язане із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, проте постановлення цієї окремої ухвали має сприяти подальшому позитивному впливу та організації на ефективність здійснення повноважень органами поліції при виконанні судових рішень щодо невиконання ухвал суду про розшук обвинувачених, необхідність своєчасного надання достатніх та належних доказів щодо причин їх невиконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 21 КПК України, ухвала суду, що набрала законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності є наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду або ухиляються від відбування кримінального покарання.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» підрозділи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, зобов`язані виконувати письмові доручення слідчого, вказівки прокурора та ухвали слідчого судді суду і запити повноважних державних органів, установ та організацій про проведення оперативно-розшукових заходів.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 9-1 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» ведення оперативно-розшукових справ здійснюється щодо невстановлених осіб, які готують вчинення кримінального правопорушення, а також осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду або ухиляються від відбування кримінального покарання, - до їх встановлення або розшуку, але не більше строків давності притягнення до кримінальної відповідальності чи строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань розшукує осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від виконання кримінального покарання або від виконання обов`язків, визначених законом для суб`єктів пробації, пропали безвісти, та інших осіб у випадках, визначених законом.

Отже, в порядку виконння судового рішення від 02 жовтня 2024 року щодо розшуку обвинуваченого ОСОБА_2 , працівниками поліції Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області не було вжито передбачених законом заходів, які вони уповноважені вчинити своєчасно, що призвело до допущення бездіяльності.

Так, суду взагалі не була надана інформація чи заводилася оперативно-розшукова справа відносно ОСОБА_2 та які були вжиті заходи щодо його розшуку. Окрім цього, дві ухвали суду про застосування примусового приводу залишилися працівниками поліції без реагування, а щодо інших ухвал про привід, то суду була надана інформація про відсутність обвинуваченого за місцем проживання, тоді як у відповідь на лист прокурора органи поліції надали відповідь, де зазначено, що ОСОБА_2 перебуває за місцем проживання та оголошувати останнього в державний розшук немає необхідності через те, що ОСОБА_2 перебуває постійно в стані алкогольного сп`яніння та примусовий привід відносно останного виконаний не був.

Однією із засад кримінального провадження відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК є розумність строків, зміст якої розкривається у ст. 28 КПК України.

Так, ч. 1 та 2 ст. 28 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції ), а судового провадження - суд.

Дотримання розумних строків є основоположним завданням оперативного розслідування будь-якого злочину, закріпленим у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З ухвали Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 жовтня 2024 року вбачається, що виконання про оголошення розшуку обвинуваченого ОСОБА_2 доручено Золотоніському РВП ГУНП в Черкаській області, а контроль за виконання даної ухвали покладено на прокурора ОСОБА_3 .

Положенням ч.ч. 1, 2 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський Суд з прав людини в рішенні «Риженко проти України» від 30.07.2015 року вказав, що ефективність розслідування втілює в собі вимоги щодо оперативності та розумної швидкості. Навіть якщо існують перешкоди або трудності, які перешкоджають прогресу розслідування у конкретній ситуації, оперативне реагування Національних органів влади є надзвичайно важливим для підтримання громадської віри в їх відданість принципам верховенства права та їх здатність запобігати проявам сприяння незаконних діям або терпимості до них (рішення у справі «Шиліх проти Словенії» (ВП), заява № 71463/01, п. 195, від 09.04.2009 року). Більше того, з перебігом часу перспектива будь-якого ефективного розслідування зменшується (рішення у справі «Поживотько проти України», заява №42752/08, п. 41, від 17.10.2013 року).

У п. 53 рішення ЄСПЛ проти України у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04 ) зауважив, що саме на Державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються Державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі Войтенка; рішення у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), №67534/01, від 27.07.2004 року; у справі «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine), №74221/01, від 11.01.2005 року; та у справі «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), №29508/04, від 07.12.2006 року).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009 року).

Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних. осіб, суспільства, Держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 року №5-рп/2013).

Конституційний Суд України наголошував, що забезпечення Державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст. 129- 1, ч. 2 якої передбачено, що Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Аналіз ст. 3, 8, ч.ч. 1, 2 ст. 55, ч.ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, наведених юридичних позицій Конституційного Суду України дає підстави стверджувати, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому Держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок Держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати. здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Конституційний Суд України, розвиваючи свою юридичну позицію щодо визначення обов`язкового виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист, яка була сформульована з урахуванням. положень п. 1 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» (Конвенція), бере до уваги практику застосування Європейським судом з прав людини положень вказаної статті Конвенції в аспекті розуміння позитивного обов`язку Держави щодо забезпечення виконання судового рішення.

З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що визначене ст. 6 «Конвенції…» право на суд було б ілюзорним, якби правова система Держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення Державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; Держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (§ 43 рішення у справі «Shmalko v. Ukraine» від 20.07.2004 року, § 84 рішення у справі «Fuklev v. Ukraine» від 07.06.2005 року, § 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006 року).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Суддя вважає, що ретельному аналізу при цьому підлягають відповідні дії (бездіяльність) осіб, на яких було покладено виконання рішень, а також їх безпосереднє виконання, чому має бути надана належна оцінка та усунуто недоліки, що сприяють порушенню діючого законодавства.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 3, ст.ст. 91, 110, 369, 371, 372 та 419 КПК України дає змогу дійти висновку про те, що рішення судів будь-якої інстанції приймаються у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, спрямовані на досягнення завдань кримінального провадження, постановлені або ухвалені в межах судового розгляду, встановлених для відповідного виду провадження.

Тобто, процесуальні рішення ухвалюються для встановлення і закріплення кримінальними процесуальними засобами ознак вчиненого кримінального правопорушення, доведеності винуватості (невинуватості) осіб, які його вчинили під час кримінального провадження, інших обставин, передбачених ст. 91 КПК України, а також задля забезпечення кримінального провадження.

При цьому, суд враховує позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14.06.2021 року у справі №686/9636/18 (провадження № 51-6276кмо19), де зазначено про те, що є можливим ухвалення рішень, які не пов`язані із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, проте, зумовлені позитивним впливом на ефективність здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантований

ст. 55 Конституції України.

На підставі викладеного, суддя вважає за необхідне повідомити начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області про дані недоліки для належної організації щодо виконання судових рішень в кримінальних провадженнях щодо розшуку осіб, обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 372 КПК України, суддя,

п о с т а н о в и в :

Обставини, викладені в окремій ухвалі, довести до відома начальнику Головного управління Національної поліції в Черкаській області для реагування в межах повноважень.

Про розгляд окремої ухвали повідомити Чорнобаївський районний суд Черкаської області протягом місяця з дня отримання копії даної ухвали.

Окрема ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1