ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 26 червня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000781 від 10.10.2021 року щодо:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харків Харківської області, громадянина України, не працевлаштованого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Новокодацького районного суду м. Дніпра від 26 червня 2025 року ОСОБА_7 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 серпня 2025 року включно, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків, оскільки ці ризики є дійсними та триваючими, і такими, що виключають на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу. При наданні оцінки ризику вчинення переховування та незаконного впливу на свідків, судом враховано, що обвинувачений намагався перетнути державний кордон, та у травні 2023 року з`явився до Департаменту служби у справах дітей та подав заяву про скасування рішення про позбавлення батьківських справ. Також судом враховано, що свідком інкримінованого злочину є малолітній син потерпілої, а тому з огляду на характер вчиненого злочину, ризик незаконного впливу на свідка та його опіку є вагомим.

В апеляції:

- захисник просить ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 26 червня 2025 року скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу. Вказує про те, що прокурором не надано належних доказів на підтвердження заявлених ризиків, вважає, що судом всупереч практики ЄСПЛ не розглянуто питання щодо застосування альтернативного запобіжного заходу. Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази щодо здійснення обвинуваченим спроб незаконного перетину кордону. Вважає, що ризик незаконного впливу на свідків є безпідставним, оскільки неповнолітній син потерпілої не був безпосереднім очевидцем події.

Прокурор та обвинувачений та його захисник будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився, заяв про участь у розгляді справи не подавали, тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.), колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання без участі сторін.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 були належним чином враховані обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Враховані об`єктивні причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також продовження існування ризиків переховування від суду та незаконного впливу на свідків.

Такий висновок є законним та обґрунтованим, оскільки враховуючи тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільно інтересу, дані про особу обвинуваченого, інші обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства, тобто протиправного заподіяння смерті іншій людині, яке відповідно до приписів ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що в сукупності дає підстави вважати, що остання усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, в разі визнання винуватим, може переховуватися від суду.

Звертається також увага на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого настала смерть людини, малолітня дитина якої залишилась без батьківського піклування, що саме по собі свідчить про те, що останній є особою схильною до протиправної поведінки.

Конституція України найвищою соціальною цінністю визнає людину, її життя та здоров`я. Положеннями статей 3 та 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя та здоров`я, життя та здоров`я інших людей від протиправних посягань.

А тому, з огляду на фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, а саме позбавлення життя особи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин в ході словесного конфлікту, який наніс потерплій ОСОБА_8 шість колото-разіних ран ножем в життєво важливі ділянки тіла, в результаті чого настала її смерть, тому з огляду на суспільний інтерес вчиненого злочину та з метою запобігання ризику в подальшого вчинення таких дій, попереднє ув`язнення ОСОБА_7 є виправданим.

Крім того, ОСОБА_7 зареєстрований та проживав на території Харківської області, при цьому постійного місця проживання на території Дніпропетровської області не має, а тому з урахуванням введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, застосуванням менш обтяжливих запобіжних заходів значно ускладнить належний виклик обвинуваченого, а також контроль за виконанням більш м`якого запобіжного заходу.

Також, приймається до уваги, що ОСОБА_7 легального джерела доходу, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, що свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів у попередженні заявлених ризиків.

На підтвердження ризику переховування свідчить і той факт, що рішенням №3885 прикордонним загіном м. Білгород-Дністровський 27 лютого 2024 року, ОСОБА_7 відмовлено у перетині державного кордону, у зв`язку з чим твердження захисту щодо безпідставності ризику переховування є неприйнятними.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, перебуваючи на свободі обвинувачений, якому відомі анкетні дані та місця проживання свідків, може здійснювати незаконний вплив на свідків з метою надання тих чи інших показань на його користь.

Враховуючи малолітній вік свідка та його вразливий стан, ризик незаконного впливу як на його опікуна так і дитину, з огляду на дані про особу ОСОБА_7 та характер інкримінованого йому злочину є вагомим.

Згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, що призвело до смерті потерпілої, беручи до уваги, що перебуваючи на свободі у 2024 року обвинувачений здійснював спроби перетину державного кордону, колегія суддів погоджується з висновком суду про неможливість визначення застави за таких обставин.

Доводи захисника щодо характеризуючих обвинуваченого даних були предметом оцінки суду першої інстанції, окрім того наведені обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором від протиправних дій.

Посилання захисника щодо недоцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, через те, що ОСОБА_7 буде дотримуватись належної процесуальної поведінки не є слушними, оскільки ґрунтуються лише на особистих припущення адвоката.

Враховується, що тривалість запобіжного заходу не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Також, у даному випадку враховується, що тривалість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зумовлена не тільки тяжкістю інкримінованого йому злочину та його суспільним інтересом, а і складністю справи, об`ємом досліджених доказів, великою кількістю свідків, які підлягають безпосередньому допиту у суді, а також процесуальною поведінкою учасників процесу.

Отже, за наведеного при вказаних вище обставинах, можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою на даній стадії розгляду є неможливим.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що оскільки на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і триває судовий розгляд, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно дотримуватись розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду разом на викладене, підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 26 червня 2025 року, - без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 26 червня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000781 від 10.10.2021 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4