Справа № 309/3015/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/749/23 за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/749/23 за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року визнано винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає в три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації.

Вирішено долю речових доказів.

Арешт, накладений згідно ухвал слідчого судді Хустського районного суду Закарпатської області від 05 червня та 14 червня 2023 року на тимчасово вилучене майно: мобільні телефони марки «IPHONE 7», «JCB», «SAMSUNG», «ХІОМІ», портфель сірого кольору, надувний човен зеленого кольору із двома веслами та насосом, автомобіль марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, портфель сірого кольору із оранжевими вставками, паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії НОМЕР_2 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_3 , РНОКПП на ім`я ОСОБА_5 НОМЕР_4 , матерчатий портфель сірого кольору та паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_5 скасовано після вступу вироку в законну силу.

Згідно з вироком ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_5 31 травня 2023 року діючи умисно, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України, за попередньою домовленістю по мобільному зв`язку, зустрівся у с. Бороняво Хустського району з громадянами України, а саме ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким у зв`язку із введенням на території України «Воєнного стану» і обмеженням виїзду за кордон осіб чоловічої статі з числа громадян України віком від 18 до 60 років у зв`язку з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69 «Про загальну мобілізацію», заборонено виїзд закордон, та які мали намір виїхати за межі України шляхом незаконного перетину державного кордону України, поза межами пункту пропуску.

Під час даної особистої зустрічі в с. Бороняво Хустського району 31.05.2023 року приблизно о 20 годині, сприяючи незаконному переправленню через державний кордон України, обвинувачений роз`яснив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що на транспортному засобі марки «Фольцваген Кадді» д.н.з. НОМЕР_1 їх буде доправлено до русла річки Тиса на околиці с. Крива Хустського району, де в подальшому їм необхідно буде із використанням гумового човна перепливати річку Тиса, а потім в пішому порядку, дійти до межі державного кордону України з територією Румунії для його незаконного перетину, при цьому ним буде надано необхідні вказівки та поради, щодо їх перетину.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований незаконне переправлення осіб через державний кордон України, обвинувачений разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вирушили на автомобілі марки «Фольцваген Кадді» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 в напрямку с. Рокосово Хустського району.

Після цього, перебуваючи на автомобільній дорозі Н-09 на напрямку 149-150 прикордонного знаку обвинувачений надав громадянам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказівку вийти із автомобіля марки «Фольцваген Кадді» д.н.з. НОМЕР_6 та роз`яснив, що їм необхідно зійти на узбіччя у чагарник, де знаходиться гумовий човен, за допомогою якого вони повинні перепливати річку Тиса та потрапити в с. Крива Хустського району, звідки їх проведуть до місця, де здійснюватиметься перетин державного кордону України, поза пунктами пропуску із кордоном Румунії і надавав поради, як себе поводити після перетину Державного кордону на території Румунії. Крім цього, ОСОБА_5 , сприяючи у незаконному перетині Державного кордону України, пообіцяв ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перевезти на вище вказаному автомобілі їх особисті речі через прикордонний пост «КП Крива» на лівий берег річка Тиса, де в подальшому поверне їм особисті речі. Також обвинувачений, усвідомлюючи, що перетин державного кордону здійснюється незаконно, поза пунктом пропуску, передбачаючи можливість їх затримання працівниками прикордонної служби, проінструктував вищезазначених осіб про не повідомлення про сприяння ним у переправленні їх через державний кордон України, в разі їх затримання.

Тоді, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , виконуючи вказівки обвинуваченого, знайшли гумовий човен, який знаходився у чагарниках, пішли у напрямку русла річки, щоб перепливати та в подальшому незаконно перетнути Державний кордону України, але були затримані працівниками Державної прикордонної служби України приблизно 31 травня 2023 року о 21 год. 50 хв. на напрямку 149-150 прикордонною знаку на околиці населеного пункту Крива Хустського району Закарпатської області.

За вказане кримінальне правопорушення кримінальна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 332 КК України.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що при постановлені вироку щодо ОСОБА_5 судом не враховано вимоги кримінального закону та у резолютивній частині вироку не призначено додаткову міру покарання як позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Призначення додаткової міри покарання при обранні покарання за ч.2 ст.332 КК України є обов`язковим, так як у вказаній нормі відсутня альтернатива щодо можливості не призначення такої міри покарання як позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Просить суд, оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначення покарання, ухвалити цій частині новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст. 75,76 КК України призначити іспитовий строк 3 роки з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю у органах державної влади чи місцевого самоврядування.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до оскаржуваного вироку суду першої інстанції та журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, журналу та технічного запису судового засідання, кримінальне провадження розглянуто у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, порядок якого та наслідки були належним чином роз`яснено учасникам судового провадження.

В апеляційній скарзі прокурора не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановленого судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені злочину, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 332 КК України, в зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 , як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння вчиненню таких дій порадами, вказівками та наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб.

Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 332 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Усупереч зазначеному суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, що підлягає застосуванню, при визначенні покарання засудженій особі за вчинене кримінальне правопорушення.

Так, санкцією ч. 2 ст. 332 КК України передбачено основне покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до семи років. Додатковим безальтернативним покаранням є позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років.

Однак, районний суд у порушення закону України про кримінальну відповідальність належної оцінки суспільній небезпеці вчиненого ОСОБА_5 не надав, та відповідних заходів для упередження вчинення ним правопорушень аналогічної категорії не вжив: обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю не призначив.

Мотиви суду першої інстанції про те, що таке рішення відповідає п. 17 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суперечать висновкам щодо застосування норм права, викладеним у постановах Верховного Суду, які відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Зокрема, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 у справі №404/2081/22 викладено правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ст. 55 КК України (застосування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю). При розгляді вказаної справи судом зазначено, що зміст ст. 55 КК не містить законодавчих заборон чи обмежень щодо призначення такого додаткового покарання в залежності від того, чи обіймав обвинувачений певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню (ст. 55 КК України), не призначив засудженій особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, чим невірно визначив покарання, передбачене санкцією частини відповідної статті кримінального закону.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно роз`яснень викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає до часткового задоволення, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 - 409, 412, 413, 414, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2023 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України скасувати, в частині призначення покарання.

За ч. 2 ст.332 КК України ОСОБА_5 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з перевезенням пасажирів чи вантажу через митний кордон України, на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає в три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді