Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/379/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 153 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Добровеличківського районного суд Кіровоградської області від 23 квітня 2025 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта базова загальна середня, не одружений, раніше судимий:

- 27.11.2012 засудженого Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, в порядку ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 11.06.2013 засудженого Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;

- 24.07.2013 засудженого Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;

- 17.03.2017 звільненого у зв`язку із відбуттям терміну покарання;

- 03.01.2019 засудженого Добровеличківським районним судом Кіровоградської області за ч.ч.2, 3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст. 70, ч.5 ст.72 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений 09.08.2022 у зв`язку із відбуттям терміну,-

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на на 60 (шістдесят днів) тобто до 16 год.10 хв. до 21 червня 2025 року без визначення застави,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 10 жовтня 2024 року перебуває матеріали обвинувального акту зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000201 від 14.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.153 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, на думку прокурора, ризики, які були підставою для обрання вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати, так як обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин.

Ухвалою Добровеличківського районного суд Кіровоградської області від 23 квітня 2025 року задоволено клопотання.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.153 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят днів) тобто до 16 год. 10 хв. до 21 червня 2025 року без визначення застави.

Судове рішення мотивовано тим, що обвинувачений ОСОБА_6 не одружений, раніше неодноразово судимий та обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.153 КК України.

Виходячи з положень статей 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини, встановив, що прокурором у судовому засіданні було доведено наявність обґрунтованих ризиків у кримінальному провадженні відповідно до п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , можливе покарання у разі визнання його винуватим, а також відсутність стійких соціальних зв`язків за місцем проживання (оскільки обвинувачений не має дітей та не перебуває в шлюбі, а також є повнолітнім), суд дійшов до висновку, що обставини кримінального провадження свідчать про високий ступінь ризику, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, так як неодноразово судимий, впливати на свідків, потерпілу у кримінальному провадженні та, таким чином, негативно впливати на хід судового розгляду та встановлення об`єктивної істини.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою йому застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арештую

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ризики не підтвердженні стороною обвинувачення.

Наявність попередніх судимостей не може бути підставою для тримання його під вартою.

Апелянт зазначає про те, що він раніше не ухилявся від слідства.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_6 , що підтверджуються доказами доданими до матеріалів клопотання.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, що пред`явлені в обвинуваченні, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

Доводи обвинуваченого про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегією суддів, не можу бути враховано.

Тяжкість злочину у якому обвинувачується ОСОБА_6 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду.

Ризик переховування ОСОБА_6 від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Так, санкція статті закону за вчинення злочину у якому обвинувачується

ОСОБА_6 , передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до семи років.

Наведені обставини вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для переховування ОСОБА_6 від суду.

Зазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_6 , оцінюючи можливі негативні наслідки для себе у разі засудження до покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, із можливістю уникнення ним покарання шляхом переховування від суду, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також, колегія суддів погоджується з доводами слідчого судді щодо існування ризику незаконного впливу на свідків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин, не будучи не обмеженими у вільному спілкуванні із зазначеним колом осіб підозрюваний може здійснити вплив на свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 добре зазнає свідків, тому є вагомі підстави вважати, що останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Отже, на переконання колегії суддів, обов`язок, який полягає в необхідності утримуватися підозрюваному від спілкування з визначеним колом осіб є об`єктивно виправданим.

Також, ОСОБА_6 може вчинити нові кримінальні правопорушення, оскільки останній раніше неодноразово судимий, починаючи з 2012 року. належних висновків не зробив, а тому у разі застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою останній з високою імовірністю вчинить нові кримінальні правопорушення.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_6 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що до нього можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого вчинити нові кримінальні правопорушення, а також ухилитись від суду шляхом залишення постійного місця проживання.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Що узгоджується з ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно практикою Європейського суду з прав людини - повторне зазначення в ухвалі про продовження запобіжного заходу одних і тих самих ризиків, з обґрунтуванням продовження їх існування, не становитиме порушення права на свободу та на особисту недоторканість. (Ухвала про неприйнятність від 05.07.2018 року, справа « ОСОБА_8 проти України»).

Що узгоджується з приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Доводи про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не можуть бути враховані, оскільки по-перше відсутні докази належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а по-друге враховуючи санкцію статті закону, у виді довічного позбавлення волі, обвинувачений з високою імовірністю може вчинити спроби направлені на переховування від суду, а також вчинити нові кримінальні правопорушення.

Отже, ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (попередні судові рішенні) продовжують існувати на даний час та не вичерпались та продовжують існувати. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченого, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт.

А тому, ці обставини та наявні ризики повинні бути перевірені судом першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора по суті.

З огляду на викладене, враховуючи що всі інші доводи сторони захисту та надані ними апеляційному суду додаткові докази на підтвердження своїх доводів, наразі апеляційний суд позбавлений можливості надати їм правову оцінку, оскільки вони не були предметом судового розгляду суду першої інстанції, щодо обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про що заявляє прокурор у своєму клопотанні та які неодноразово були встановлені рішеннями слідчих суддів, а тому ці обставини додатково повинні бути перевірені судом першої інстанції під час розгляду по суті клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді під вартою.

За таких підстав, належна поведінка ОСОБА_6 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, впливати на свідків та вчиняти нові кримінальні правопорушення.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу

Добровеличківського районного суд Кіровоградської області від 23 квітня 2025 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на на 60 (шістдесят днів) тобто до 16 години 10 хвилин до 21 червня 2025 року без визначення застави, залишити без змін..

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4