Cправа № 700/1171/23
Провадження № 1-кп/700/35/25
УХВАЛА

19 травня 2025 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі головуючого-судді: ОСОБА_1 , за участю секретаря: ОСОБА_2 , прокурора: ОСОБА_3 , захисника: ОСОБА_4 , обвинуваченого: ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 1-кп/700/133/23 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Харліївка, Попільнянського району, Житомирської області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, фізична особа підприємець, з середньою спеціальною освітою, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

установив:

Захисником заявлено клопотання, у якому просить визнати недопустимими доказами зразки (відпили) деревини в кількості п`яти штук, нібито відібрані з деревини, тимчасово вилученої у ОСОБА_5 , як такі, що отримані з істотним порушенням встановленого КПК України порядку (зокрема, без дозволу суду на пошкодження майна та з порушенням порядку відібрання зразків для експертизи).

Визнати недопустимими доказами зрізи пеньків у кількості п`яти штук, нібито вилучені на земельній ділянці (лісопосадці), як такі, що отримані внаслідок Визнати недопустимим доказом протокол огляду, під час якого вилучалися зрізи з деревини ОСОБА_5 , у зв`язку з істотним порушенням порядку його складання та/або фіктивною участю понятих (у разі підтвердження цих обставин).

Визнати недопустимим доказом висновок експерта №СЕ-19/124-23/11737-ЕЗ від 17.10.2023 р., як такий, що є похідним від доказів, отриманих з істотним порушенням вимог КПК України.

В обгрунтування клопотання зокрема вказує на те, що первинні докази (зразки деревини та зрізи пеньків) були отримані з істотним порушенням вимог КПК України (зокрема, без попереднього дозволу суду на дії, що його потребували), то і висновок експертизи, як похідний доказ, здобутий завдяки інформації, отриманій внаслідок таких порушень, також має бути визнаний недопустимим.

У судовому засіданні захисник та обвинувачений клопотання підтримали та просили його задовольнити повністю.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

Розглянувши заявлене клопотання, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 84, 85 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

З правового змісту вказаної норми Закону випливає, що ознаки недопустимості доказів поділяються на очевидні та не очевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду.

Частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кримінально-процесуальним Законом не визначено переліку підстав, за наявності яких можливо виокремити очевидно недопустимі докази від недопустимих. Наведене слугує підставою для визнання доказу очевидно недопустимим, коли недопустимість ґрунтується на обставинах, фактах, що є безсумнівними, беззаперечними, зрозумілими для всіх учасників судового провадження і не потребують додаткового дослідження.

Разом з тим, заявлені докази, які просять визнати очевидно недопустимими обвинувачений та його захисник, можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, шляхом дослідження кожного доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Вирішення питання щодо очевидної недопустимості доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами, на думку суду - є передчасним, а тому відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 87, 89, 358, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання очевидно недопустимими доказів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя - ОСОБА_1