ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/154/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000204 від 24 липня 2024 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 05 червня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 червня 2025 року клопотання старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді застави стосовно підозрюваного ОСОБА_7 задоволено частково та застосовано щодо підозрюваного

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокілець Бучацького району Тернопільської області, українця, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно не працевлаштованого, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за кожною вимогою;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

утримуватися від спілкування із свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , понятими, експертами у даному кримінальному провадженні.

Встановлено строк дії ухвали до 27 липня 2025 року.

Як слідує з матеріалів провадження, четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 24 липня 2024 за № 0000204 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу Державної податкової служби України №1165-о від 10 червня 2021 року ОСОБА_7 призначено на посаду начальника Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області з 11 червня 2021 року, як переможця конкурсу.

Згідно з наказами в.о. голови Державної податкової служби України № 1440-о від 06 вересня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_7 », в.о. начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області № 368-о від 20 грудня 2022 року «Про оголошення наказу Державної податкової служби України від 06 вересня 2022 року №1440-о», в.о. начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області № 369-о від 21 грудня 2022 року «Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Тернопільській області від 20 грудня 2022 року №368-о «Про оголошення наказу Державної податкової служби України від 06 вересня 2022 року №1440-о» та в.о. начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області № 2-о від 02 січня 2023 року «Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Тернопільській області від 20 грудня 2022 року №368-о «Про оголошення наказу Державної податкової служби України від 06 вересня 2022 року №1440?о» ОСОБА_7 05 січня 2023 року звільнено з посади начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року та ОСОБА_7 поновлено на посаді начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області з 06 січня 2023 року.

Відповідно до підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) посадові та службові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику є суб`єктами, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону особи, зазначені у п. 1, п.п. «а», «в»-«ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному вебсайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_7 є суб`єктом декларування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону у декларації зазначаються об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону дані про об`єкт декларування, що перебуває у володінні або користуванні суб`єкта декларування або членів його сім`ї, зазначаються в декларації, якщо такий об`єкт перебував у володінні або користуванні станом на останній день звітного періоду (за умови що право володіння або користування виникло у суб`єкта декларування не менше ніж за 30 календарних днів, що передували останньому дню звітного періоду) або протягом не менше половини днів протягом звітного періоду.

Крім того, відповідно до п. 5 розділу ІІІ «Загальні правила заповнення декларації» Порядку заповнення та подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 08 листопада 2023 року №252/23, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 13 листопада 2023 року за №1965/41021 (далі Порядок), інформація про об`єкт декларування, що перебував у володінні або користуванні суб`єкта декларування або членів його сім`ї, зазначається в декларації, якщо такий об`єкт перебував у володінні або користуванні станом на останній день звітного періоду (за умови, що право володіння або користування виникло у суб`єкта декларування або членів його сім`ї не менше ніж за 30 днів, що передували останньому дню звітного періоду) або протягом не менше половини днів протягом звітного періоду.

Також, згідно з п.п. 3, 4 розділу ІІ «Порядок подання декларації» Порядку суб`єкт декларування до початку заповнення декларації повинен підтвердити ознайомлення із цим Порядком шляхом проставлення відповідної відмітки. Після заповнення усіх необхідних розділів декларації суб`єкту декларування надається можливість перевірити повноту та достовірність зазначеної ним інформації.

Перед підписанням декларації суб`єкт декларування підтверджує повноту та достовірність даних, вказаних у ній, ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки.

Згідно з ч. 4 ст. 45 Закону упродовж 30 днів після подання декларації суб`єкт декларування має право подати виправлену декларацію.

У разі самостійного виявлення суб`єктом декларування у декларації недостовірних відомостей після спливу терміну для подання виправленої декларації, передбаченого абзацом першим цієї частини, але до початку проведення Національним агентством повної перевірки цієї декларації, суб`єкт декларування може звернутися до Національного агентства з листом з поясненням причин, що призвели до внесення недостовірних відомостей та неподання виправленої декларації у зазначений термін, додавши підтвердні документи. Подані суб`єктом декларування таким чином відомості мають бути розглянуті Національним агентством під час повної перевірки цієї декларації.

За ч. 1 ст. 395 Цивільного кодексу України право володіння є одним з видів речових прав на чуже майно.

Згідно зі ст. 398 Цивільного кодексу України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Разом з тим, ОСОБА_7 05 лютого 2024 року о 13 годині 31 хвилині, будучи суб`єктом декларування, перебуваючи в невстановленому місці, з персонального комп`ютера з ІР-адресою 5.58.202.232/32 із застосуванням особистого кваліфікованого електронного підпису на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції заповнив та подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену Законом України «Про запобігання корупції» за 2022 рік, якій присвоєно ідентифікаційний номер 7075с4с6 fl38 4e64-96f3-809dbf206118, до якої умисно вніс завідомо недостовірні відомості.

Заповнюючи декларацію, ОСОБА_7 підтвердив ознайомлення з Порядком заповнення та подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 08 листопада 2023 року №252/23.

Крім того, перед підписанням декларації ОСОБА_7 ознайомився з попередженням про відповідальність за внесення до неї завідомо недостовірних відомостей, а також підтвердив їх повноту та достовірність шляхом проставлення відповідної відмітки.

Разом з тим, ОСОБА_7 , усвідомлюючи обов`язок задекларувати нерухоме майно, яке використовувалось як місце фактичного проживання його та членів сім`ї, діючи умисно, у порушення вимог п. 2 ч. 1 та

абз. 2 ч. 2 ст. 46 Закону у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації не зазначив відомості про наступні об`єкти нерухомого майна, а саме:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 290,6 м?, реєстраційний номер 252, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю станом на 31 грудня 2022 року 12 210 457,00 грн;

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 64,6 м?, реєстраційний номер 252, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю станом на 31 грудня 2022 року 1 066 265,00 грн;

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:1677, загальною площею 162 кв.м., що розташована АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 252, вартістю 278 015,56 грн;

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:1676, загальною площею 880 кв.м., що розташована АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 252, вартістю 151 020,8 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 05 лютого 2024 року (на дату подання декларації) становив 3028 грн.

Так, ОСОБА_7 умисно зазначив у декларації завідомо недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 13 705 758,4 грн, що в більш ніж 4 526 разів перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється в умисному внесенні суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму понад 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366-2 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_7 20 березня 2024 року о 21 годині 43 хвилини, будучи суб`єктом декларування, перебуваючи в невстановленому місці з персонального комп`ютера з ІР-адресою НОМЕР_1 із застосуванням особистого кваліфікованого електронного підпису на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції заповнив та подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену Законом України «Про запобігання корупції» за 2023 рік, якій присвоєно ідентифікаційний номер 857b7325-45fl-4blb-8a3d-f75511a1d89f, до якої умисно вніс завідомо недостовірні відомості.

Заповнюючи декларацію, ОСОБА_7 підтвердив ознайомлення з Порядком заповнення та подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 08 листопада 2023 року №252/23.

Крім того, перед підписанням декларації ОСОБА_7 ознайомився з попередженням про відповідальність за внесення до неї завідомо недостовірних відомостей, а також підтвердив їх повноту та достовірність шляхом проставлення відповідної відмітки.

Разом з тим, ОСОБА_7 , усвідомлюючи обов`язок задекларувати нерухоме майно, яке використовувалось як місце фактичного проживання його та членів сім`ї, діючи умисно, у порушення вимог п. 2 ч. 1 та

абз. 2 ч. 2 ст. ст. 46 Закону у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації не зазначив відомості про наступні об`єкти нерухомого майна, а саме:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 290,6 м?, реєстраційний номер 252, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю станом на 31 грудня 2023 року 7 888 723,00 грн;

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 64,6 м?, реєстраційний номер 252, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю станом на 31 грудня 2022 року 1 415 442,00 грн;

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:1677, загальною площею 162 кв.м., що розташована АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 252, вартістю 278 015,56 грн;

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:1676, загальною площею 880 кв.м., що розташована АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 252, вартістю 151 020,8 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 05 лютого 2024 року (на дату подання декларації) становив 3028 грн.

Так, ОСОБА_7 умисно зазначив у декларації завідомо недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 9 733 201,36 грн, що в більш ніж 3 214 разів перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб.

29 травня 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366-2 КК України, а саме в умисному внесенні суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму понад 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі прокурор Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , вважає, що вказана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та є такою, що не відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Стверджує що суд першої інстанції, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, оцінив наявність ризиків, вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення а також тяжкість покарання, яке загрожує особі, але не надав належну оцінку тому, що підозрюваний ОСОБА_7 є особою з інвалідністю ІІІ групи, має можливість безперешкодного виїзду за кордон та планує таку поїздку, про що ОСОБА_7 підтвердив у суді першої інстанції.

Звертає увагу, що слідчий суддя не поклав на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки як здати на зберігання то ГУ ДМС у Тернопільській області паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На переконання апелянта, слідчим суддею не враховано, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на будь-якій стадії провадження.

Вважає, що суд, з огляду на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, безпідставно обрав стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який, на думку апелянта, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду області від 05 червня 2025 року та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень та покласти на ОСОБА_7 строком на два місяці обов`язки, передбачені п.п.1-4,8 ч.5 ст.194 КПК України.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду; доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати оскаржувану ним ухвалу слідчого судді суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого і обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які вважають ухвалу слідчого судді щодо обраного підозрюваному запобіжного заходу законною та обґрунтованою і тому просять залишити її без зміни та відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч.1 ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст.179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором (ч.5ст. 194 КПК України).

Згідно із вимогами ст. 178 КПК України обставинами, які враховуються при обранні запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, які зобов`язаний слідчий суддя оцінити при постановленні ухвали є тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вагомість доказів про вчинення кримінального правопорушення; вік підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, наявність родини, утриманців, репутація підозрюваного, майновий стан, розмір майнової шкоди тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Колегія суддів вважає, що матеріалами провадження, які досліджувалися слідчим суддею, підтверджується обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366-2 КК України.

Також, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Проте, на думку колегії суддів, твердження сторони обвинувачення про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень щодо підозрюваного ОСОБА_7 є непереконливі.

До такого висновку колегія суддів приходить з урахуванням того, що як у клопотанні про обрання запобіжного заходу, так і під час судового розгляду прокурором не наведено достатніх та переконливих доказів стосовно того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж застава, у вказаному стороною обвинувачення розмірі, не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, що має місце в даному випадку, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Перевіркою матеріалів провадження під час апеляційного розгляду встановлено, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя правильно врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема те що, ОСОБА_7 , раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, його сімейний стан, на утриманні якого перебуває двоє неповнолітній дітей, на даний час не працює, зі слів підозрюваного, є інвалідом 3 групи; обставини та характер інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, що завдав шкоди іншим особам чи державі, з урахуванням чого дійшов обґрунтованого висновку щодо можливості застосування у даному випадку запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, яке буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В суді апеляційної інстанції підозрюваний ОСОБА_7 не заперечував свого наміру щодо виїзду за кордон, на чому наголошує сторона обвинувачування, однак пояснив, що це може бути короткотривалий виїзд, пов`язаний виключно із вступом його доньки на навчання до відповідного ВУЗу. При цьому, підозрюваний засвідчив, що з часу внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правовідношення, у вчиненні якого його підозрюють, він неодноразово виїжджав за межі України, проте завжди повертався, не маючи наміру ухилятися від слідства та суду.

На переконання апеляційного суду, вказані вище обставини, які фактично стороною обвинувачення не заперечувалась, з урахуванням інших відомостей щодо особи підозрюваного ОСОБА_7 , не дають під став стверджувати про ймовірність порушення останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, як і про його неналежну процесуальну поведінку в цілому під час проведення досудового розслідування.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо обраного підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу і вважає, що таке рішення відповідає вимогам закону, зокрема ст. ст.177, 178, 194 КПК України, а тому підстав для його скасування, про що ставить питання прокурор, не вбачає.

Керуючись ст.ст.. 404, 405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 червня 2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді