КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4720/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч 1 ст. 111-2 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 червня 2025 рокузадоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України підполковника юстиції ОСОБА_10 , погоджене прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні за № 0000246 від 27.02.2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою визначено терміном на 59 (п`ятдесят дев`ять) днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 03.08.2025 року включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 червня 2025 року про обрання підозрюваному ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 00000246 від 27.02.2025, застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 по 03.08.2025 року включно, в межах строку досудового розслідування, а також покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України: 11) прибувати до слідчого, прокурора або суду у цьому кримінальному провадженні за кожною вимогою; 2) не відлучатися із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин кримінального провадження; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 6) носити електронний засіб контролю.

Також захисник просив розглянути можливість визначення підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розміру застави у кримінальному провадженні в межах 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 400 гривень, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам та завданням кримінального судочинства, винесена з грубим порушенням норм кримінально-процесуального законодавства України та підлягає скасуванню.

Зазначає, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України є необґрунтованим.

Зокрема вказує на те, що в матеріалах, які додані до клопотання про обрання запобіжного заходу та перебували на розгляді в слідчого суді, міститься повідомлення про підозру від 05.06.2025 року, згідно якого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництві), вчинених громадянином України з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Разом з тим, на думку захисника, оголошена ОСОБА_7 підозра не відповідає вимогам ст. 277 КПК України, оскільки в ній повинно бути зазначено: зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Апелянт стверджує, що аналізуючи підозру, яка міститься в матеріалах провадження не можливо зрозуміти, які конкретні дії вчинив ОСОБА_7 , коли саме і за яких обставин.

Не зазначена правова кваліфікація кожної конкретної дії ОСОБА_7 , яка повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Повідомлення про підозру ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 111-2 КК України, є не конкретним, у ньому відсутні чіткі та конкретні обставини, які б вказували на вчинення підозрюваним дій, які підпадають під ознаки, в розумінні ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Таким чином, аналізуючи повідомлення про підозру, яка міститься в матеріалах справи, в сукупності із наданими до клопотання про обрання запобіжного заходу доказами, не можливо зрозуміти яким чином зміст підозри та фактичні обставини відповідають правовій кваліфікації статті закону України про кримінальну відповідальність.

Крім цього, в апеляційній скарзі захисник посилається на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Апелянт зазначає, що у клопотанні слідчого не наведено достатніх підстав вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, вчинятиме дії, спрямовані на знищення, спотворення та приховування доказів, які викривають його у вчиненні злочину, перешкоджатиме досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні, шляхом здійснення незаконного впливу на свідків, змушуючи їх свідчити на його користь, вчинюватиме інші кримінальні правопорушення.

Захисник стверджує, що подане клопотання є формальним, без зазначення будь-яких доводів і без посилання на докази, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам.

Матеріали клопотання не містять даних про те, що ОСОБА_7 чинить перешкоди слідству, його поведінка не дає підстав вважати, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а прокурором протилежного не наведено.

Доводи прокурора зводяться виключно до припущень та формальних висловів, що не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник звертає увагу на відсутність у поданому клопотанні відомостей про особу підозрюваного. При цьому, згідно поданих стороною захисту доказів, підтверджується наявність міцних (стійких) соціальних зв`язків, а саме:

- наявність у підозрюваного інвалідності ІІІ групи, хронічних захворювань та необхідність здійснення тривалого лікування з хірургічним втручанням;

- ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та вів спосіб життя з дотриманням законодавства України;

- підозрюваний одружений (перебуває у шлюбі майже 40 років), дружина, якого хворіє на хронічні захворювання та потребує постійного догляду та контролю стану здоров`я, що підтверджується поданими медичними документами;

- наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання та забезпечення належними умовами для можливості застосування домашнього арешту (власне домоволодіння);

- підозрюваний має тривалий трудовий стаж за місцем роботи та позитивні характеристики;

- ОСОБА_7 має свідому громадську, життєву та соціальну позицію, здійснюючи допомогу ЗСУ, забезпечення належними умовами праці та заробітку підлеглих працівників та вчинення дій на розвиток підпорядкованого підприємства.

Наведені обставини, на переконання сторони захисту, свідчать про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, непов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва, ні прокурор під час судового засідання, ні слідчий суддя в своїй ухвалі, в порушення процесуальних норм, не обґрунтували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також апелянт зазначає, що розглядаючи клопотання захисника щодо можливості визначення підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи, даних, які характеризують особу підозрюваного, вимог кримінального процесуального законодавства України та практики Європейського суду з прав людини, а також з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, не визначив її розмір, мотивуючи це тим, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, що є особливо тяжким злочином.

Проте, такий висновок є помилковим і таким, що не відповідає фактичним обставинам цього кримінального провадження та не узгоджується з наведеними нижче положеннями законодавства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442-1 Кримінального кодексу України.

Зміст вказаної норми не є імперативним, а тому, приймаючи до уваги вимоги ч. 1 ст. 183 КПК України, ст. 178 КПК України, зокрема, наявність у підозрюваного ОСОБА_7 постійного місця проживання та реєстрації на території України, що останній одружений (перебуває у шлюбі майже 40 років), дружина, якого хворіє на хронічні захворювання та потребує постійного догляду та контролю стану здоров`я, а також наявність у підозрюваного інвалідності ІІІ групи та хронічних захворювань, останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, а відтак, розглянувши не можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2022 року у справі «Харченко проти України»), сторона захисту вважає за можливе визначити підозрюваному ОСОБА_7 розмір застави у кримінальному провадженні.

18.07.2025 року від захисника ОСОБА_11 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких захисник ОСОБА_11 наголошує на наявності підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2025 року про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема внаслідок:

- неповноти судового розгляду, під час якого, докази сторони захисту залишилися недослідженими, а їх з`ясування мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Зокрема, оскаржуване судове рішення є незаконним, невмотивованим та необґрунтованим, оскільки воно ухвалене судом без об`єктивного з`ясування обставин, які б підтверджувались доказами;

- невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, за яких слідчий суддя застосував щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, незважаючи на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та без врахування істотних обставин провадження відповідно до вимог ст. 178 КПК України, що свідчить про незаконність та невмотивованість оскаржуваного судового рішення;

- істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині відсутності жодних обґрунтувань щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 .

Сторона захисту вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, в повній мірі забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків з урахуванням його наміру сприяння досудовому розслідуванню, що має на меті встановлення істинних обставин справи у спосіб, встановлений КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями і просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника з доповненнями підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000246 від 27.02.2025 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , будучи бенефіціарним власником та генеральним директором ТОВ ПТК «Вуглепром», діючи за попередньою змовою групою осіб з першим заступником генерального директора ТОВ ПТК «Вуглепром» ОСОБА_12 та іншими невстановленими особами, діючи за попередньою змовою групою осіб, вчинили умисний злочин за таких обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до початку повномасштабної військової агресії РФ проти України ТОВ ПТК «Вуглепром» () здійснювало експорт на адресу підприємств Російської Федерації матеріальних ресурсів.

Так, приблизно у жовтні 2021 року, але не пізніше 18.10.2021 року, точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ ПТК «Вуглепром» (), отримав пропозицію від ТОВ «Картонно-паперовий комбінат» (рос. ООО «Картонно-бумажный комбинат») щодо постачання на адресу останнього папероробної машини, про що було доведено іншим посадовим особам ТОВ ПТК «Вуглепром», в тому числі першому заступнику генерального директора ТОВ ПТК «Вуглепром» ОСОБА_12 . На виконання зазначених домовленостей 18.10.2021 року між ТОВ ПТК «Вуглепром» та ТОВ «Картонно-паперовий комбінат» укладено відповідний договір.

В подальшому, приблизно у січні 2022 року, але не пізніше 27.01.2022 року, точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ ПТК «Вуглепром» (), отримав пропозицію від ГОВ «ІК Інтермашстрой» (рос. ООО «ИК Интермашстрой») щодо постачання на адресу останнього матеріальних ресурсів, а саме: «станини ИМС221.011.011», «інструментальне оснащення ИМС221.251.000А», «інструментальне оснащення ИМС221.252.000А», «інструментальне оснащення ИМС221.253.000А», про що було доведено іншим посадовим особам ТОВ ПТК «Вуглепром», в тому числі першому заступнику генерального директора ТОВ ПТК «Вуглепром» ОСОБА_12 .

При цьому, за домовленістю сторін, з метою прикриття реального покупця, постачання матеріальних ресурсів здійснюватиметься із залученням підприємства-нерезидента, а саме через словацьку компанію «MASAMS.r.o.».

На виконання вказаних домовленостей між ТОВ ПТК «Вуглепром» та компанією «MASAMS.r.o.» укладено контракт № 715 від 27.01.2022 року, відповідно п. 1.1 якого покупець зобов`язується оплатити зазначену у специфікації № 1 та прийняти її, а постачальник зобов`язується поставити продукцію, вказану в специфікації.

Згідно технічного опису, який є додатком № 2 до договору № 715 від 27.01.2022 року, постачанню підлягають матеріальні ресурси, а саме: «станину ИМС221.011.011», «інструментальне оснащення ИМС221.251.000А», «інструментальне оснащення ИМС221.252.000А», «інструментальне оснащення ИМС221.253.000А».

Разом з цим, після початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України Кабінетом Міністрів України затверджено постанову від 03.03.2022 року №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», якою фактично накладено мораторій на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація та кола визначених осіб (пов`язаних з рф), що фактично унеможливило подальшу спільну господарську діяльність ТОВ ПТК «Вуглепром» з суб`єктами підприємницької діяльності, зареєстрованими в рф.

Крім цього, 23.04.2022 року набув чинності Закон України № 2198-ІХ від 14.04.2022 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки», відповідно до якого внесено зміни до Кримінального кодексу України, а саме його положення доповнено статтею 111-2 «Пособництво державі-агресору».

Не зважаючи на діючу заборону щодо співпраці з рф, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_12 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді першого заступника генерального директора ТОВ ПТК «Вуглепром», діючи спільно з ОСОБА_7 , який був фактичним співвласником і генеральним директором ТОВ ПТК «Вуглепром», знаходячись на підконтрольній Україні території держави, усвідомлюючи здійснення відкритої збройної агресії рф проти України та окупацію частини території України, вирішив продовжити виконання взятих на ТОВ ПТК «Вуглепром» зобов`язань щодо постачання матеріальних ресурсів до російської федерації, в тому числі на адресу TOB «ІК Інтермашстрой» та ТОВ «Картонно-паперовий комбінат».

Приблизно у той же період часу у ОСОБА_12 та ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на допомогу державі-агресору (пособництво) з метою завдання шкоди Україні шляхом підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора. Також ОСОБА_12 достовірно усвідомлював, що з урахуванням повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України наведені дії є незаконними та призведуть до завдання шкоди Україні, оскільки продукція, експортером якого є ТОВ ПТК «Вуглепром», призначалась до підсанкційних підприємств російської федерації.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництві), вчинених громадянином України з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

05.06.2025 року о 10 год. 41 хв. ОСОБА_7 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

05.06.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, а саме у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництві), вчинених громадянином України з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

06.06.2025 року старший слідчий в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України підполковник юстиції ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні за № 0000246 від 27.02.2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри від 05.06.2025 року підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення; матеріалами відкритих джерел інформації (протоколи оглядів митних декларацій, що підтверджують факти поставки продукції до підприємств групи компанії ГАЗПРОМ (ІНТЕРМАШСТРОЙ) через транзитне підприємство БАКУ СТІЛ (Азербайджан)); протоколами негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема, що містять листування ОСОБА_7 із ОСОБА_12 з приводу постачання до РФ продукції, виготовленої на потужностях ДЛМЗ; відповідями оперативного підрозділу на доручення слідчого; іншими доказами у кримінальному провадженні, які відповідно до ст. 222 КПК України на даному етапі не підлягають розголошенню під час досудового розслідування.

Таким чином, орган досудового розслідування за погодженням з процесуальним керівником, повідомивши ОСОБА_7 про підозру, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, продовжити злочинну діяльність, вважає за необхідне застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У клопотанні слідчий зазначав, що під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності підозрюваний ОСОБА_7 , одержавши відомості про звернення слідчого до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Зокрема, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України які вказують, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, зможе переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на інших підозрюваних, свідків у кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, а також учинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

У зв`язку з викладеним та беручи до уваги те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден інший більш м`який запобіжний захід, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Крім цього, 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією РФ проти України указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан на всій території України, який діє і на теперішній час.

Зважаючи на це, у відповідності до вимог ч. 5 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111-2 КК України.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що підозрюваний вчинив особливо тяжкий злочин, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у якому підозрюється, враховуючи його сімейне становище, вік, стан здоров`я, та відсутність можливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий у своєму клопотанні просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 червня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України підполковника юстиції ОСОБА_10 , погоджене прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні за № 0000246 від 27.02.2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою визначено терміном на 59 (п`ятдесят дев`ять) днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 03.08.2025 року включно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується частково, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення; матеріалами відкритих джерел інформації (протоколи оглядів митних декларацій, що підтверджують факти поставки продукції до підприємств групи компанії ГАЗПРОМ (ІНТЕРМАШСТРОЙ) через транзитне підприємство БАКУ СТІЛ (Азербайджан)); протоколами негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема, що містять листування ОСОБА_7 із ОСОБА_12 з приводу постачання до РФ продукції, виготовленої на потужностях ДЛМЗ; відповідями оперативного підрозділу на доручення слідчого; іншими доказами у кримінальному провадженні, які відповідно до ст. 222 КПК України на даному етапі не підлягають розголошенню під час досудового розслідування.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Так, слідчий суддя, надаючи оцінку наявності ризиків непроцесуальної поведінки підозрюваного, зазначив наступне.

Слідчим суддею враховано те, що наявні вагомі докази, які можуть свідчити про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, а тому в разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, йому буде призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Слідчим суддею враховано і вік підозрюваного, майновий стан, сімейний стан, стан здоров`я, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки вчинення кримінального правопорушення, те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи, одружений, факт вчинення кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України в період військового стану, та зазначено, що в сукупності ці обставини вказують на наявність ризиків такої неправомірної поведінки підозрюваного, як переховування від органів досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя зазначив в ухвалі про те, що можливість знищити, спотворити або сховати будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зумовлена на даний час тим, що органом досудового розслідування встановлено не всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, вказане кримінальне провадження має виняткову складність, на даний час досудове розслідування триває, проведено не всі слідчі (розшукові) дії, встановлюються можливі співучасники кримінального правопорушення, а також можливі об`єкти, які були або є знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що мають значення для досудового розслідування даного кримінального провадження, у зв`язку із чим вказаний ризик слідчий суддя вважав доведеним.

Ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні суд вважав доведеним, з огляду на те, що підозрюваний, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може вчинити дії, з метою примушування свідків та інших учасників кримінального провадження давати вигідні для нього показання.

При цьому, враховано, що у відповідності до ст. 23; ч. 4 ст. 95 КПК України, суд сприймає всі докази безпосередньо та може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому при перебуванні підозрюваного на свободі, не зможе запобігти ризику здійснення незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, що є ризиком визначеним п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи ризик продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, на переконання слідчого судді є доведеним, з огляду на обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, те, що інкримінована злочинна діяльність спрямована на вчинення злочину проти національної безпеки України.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги наявність у провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів не вбачає.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Посилання апелянта на характеристики особи підозрюваного не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також, всупереч тверджень захисника, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, при цьому, належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що стан здоров`я підозрюваного не допускає тримання його під вартою, слідчому судді надано не було, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність перешкод для утримування ОСОБА_7 під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Отже, судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком слідчого судді про відсутність підстав для визначення застави підозрюваному ОСОБА_7 , та вважає обґрунтованими доводи сторони захисту про можливість у даному провадженні, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, визначити підозрюваному ОСОБА_7 у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України розмір застави.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки вирішенню питання про необхідність тримання особи під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Так, не визначати розмір застави у визначених цією нормою випадках, є правом слідчого судді, а не його обов`язком.

Таким чином, із аналізу положень ч. 4 ст. 183 КПК України вбачається, що законодавець визначив можливість слідчого судді застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави і щодо злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 .

Тому колегія суддів вважає за можливе визначити ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, що не буде суперечити чинному Кримінально-процесуальному кодексу України.

Так, як убачається з положень ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі «Вренчев проти Сербії» п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Крім того, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються (справа «Ткачов проти України» від 13.12.2007, «Єлоєв проти України» від 06.11.2008).

З плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для обґрунтування тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, отриманню показань («Клоот проти Бельгії» (Clooth v. Belgium), § 44)

На переконання колегії суддів, у поданому клопотанні слідчим та слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не доведено неможливості застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу - застави.

З урахуванням наведеного у сукупності, враховуючи обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та позицію підозрюваного, беручи до уваги процесуальну поведінку підозрюваного, дані про його особу, колегія суддів вважає за можливе у даному випадку визначити підозрюваному розмір застави, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Ураховуючи дані про особу підозрюваного, його репутацію, майновий та сімейний стан, вік та стан здоров`я, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а також беручи до уваги ту обставину, що ризики непроцесуальної поведінки підозрюваного продовжують існувати, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визначення ОСОБА_7 застави у розмірі 650 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 968 200грн. у національній грошовій одиниці, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у межах строку досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, такий розмір застави буде співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково, та застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування до 03.08.2025 року, із визначенням застави у виді 650 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 968 200гривень у національній грошовій одиниці, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у випадку внесення застави, строком до 03.08.2025 року.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 червня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 , погоджене прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, у кримінальному провадженні внесеному 27.02.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000246 - задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, до 03 серпня 2025 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 650 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 968 200 (один мільйон дев`ятсот шістдесят вісім тисяч двісті) гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає - м. Дніпро, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 03 серпня 2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду, має бути наданий уповноваженій особі ДУ «Київський слідчий ізолятор» чи іншої установи де підозрюваний перебуває під вартою.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена особа ДУ «Київський слідчий ізолятор» чи іншої установи де підозрюваний перебуває під вартою негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4