Слобідський районний суд міста Харкова
Номер провадження 1-кп/641/537/2025 Справа № 641/1516/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м.Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова,

громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, військовозобов`язаного,

зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

27.01.2025 року приблизно о 16 год 17 хв. працівники поліції - інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_8 , поліцейський взводу №1 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_5 та поліцейський взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_9 під час патрулювання у складі пішого патруля № K-7016 проходили в районі зупинки громадського транспорту «Одеська» по просп. Аерокосмічному, 181 у Слобідському районі м. Харкова та здійснювали перевірку документів в осіб чоловічої статі.

3 метою виконання своїх службових обов?язків щодо контролю за дотриманням особами вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», діючи правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 18, 23, 32, 34 Закону України «Про Національну поліцію», інспектор ОСОБА_8 , поліцейські ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , перебуваючи у однострої працівника поліції згідно з Правилами носіння однострою поліцейських, затверджених наказом МВС України від 19.08.2017 № 718, з відповідними знаками розрізнення, зупинили двох осіб - ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , представились, назвали свої прізвища і займані посади та запропонували ОСОБА_6 та ОСОБА_11 надати для перевірки документи, що посвідчують їх особу. ОСОБА_6 погодився та надав інспектору ОСОБА_8 копію паспорту громадянина України.

Під час перевірки поліцейським ОСОБА_9 документів у ОСОБА_6 було встановлено, що останній перебуває в активному розшуку за ІНФОРМАЦІЯ_2 як особа, що ухиляється від призову та мобілізації. Після цього ОСОБА_6 запропоновано зачекати певний час для з`ясування даного питання.

27.01.2025 року приблизно о 16 год. 20 хв. ОСОБА_6 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що інспектор ОСОБА_8 та поліцейські ОСОБА_5 та ОСОБА_12 є співробітниками поліції та виконують свої службові обов?язки відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію України», тобто є працівниками правоохоронного органу, так як останні представилися та знаходилися в однострої працівників поліції, з відповідними знаками розрізнення, почав тікати від співробітників поліції, але в момент, коли його наздогнав поліцейський ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , реалізуючи свій раптово виниклий умисел на протидію здійсненню поліцейським покладених на нього обов?язків, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, безпідставно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, дістав з верхнього карману куртки газовий (перцевий) балончик та розпилив його вміст в обличчя ОСОБА_5 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: опіку кон?юктиви правого та лівого ока, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчинені злочину визнав повністю, у скоєному розкаявся, та пояснив, що 27.01.2025 року близько 16 год. він та його знайомий перебували біля зупинки «Одеська» по пр-ту Аерокосмічний в м. Харкові. Їх зупинили працівники поліції та вони надали документи для перевірки, потім йому повідомили, що він знаходиться в розшуку, як «ухилянт» та попросили почекати. В цей час інший поліцейський сказав, що він виключений з обліку. Також зазначив, що в якийсь момент часу він злякався, що його заберуть до ТЦК або районного відділу поліції та почав тікати. За ним побіг поліцейські ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , в свою чергу він розумів, що його переслідують представники поліції. З метою захисту від працівника поліції та з метою створення перешкод для свого затримання, він дістав газовий балончик та розпилив його в обличчя ОСОБА_13 .

Цивільний позов у розмірі 20 000 грн. визнав в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні при визначенні покарання покладався на розсуду суду. Уточнений цивільний позов про відшкодування шкоди в розмірі 20 000 грн. підтримав та просив задовольнити. Проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КК України не заперечував.

Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального проступку, добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину в інкримінованому йомукримінального проступку, його показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду були роз`яснені та вони вважали недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду нема сумнівів у добровільності їх позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю, та його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 345 КК України, тобто у умисному заподіянню працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, ОСОБА_6 вчинив нетяжкий злочин, повністю визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому, що відповідно до ст.66 КК України визнається судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Відповідно до ч.2 ст.67 КК України обставин, що обтяжує покарання судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він є військовозобов`язаним, має постійне місце проживання, не одружений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставину, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставини, що пом`якшує покарання, вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання за ч.2 ст. 345 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, та із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання строком на 2 роки та покласти обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, має забезпечити виправлення та попередження скоєння ОСОБА_6 нових злочинів та надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчиненні ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, пом`якшуючу його відповідальність обставину, а також ставлення до скоєного, висловленого в ході судового розгляду.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.

Так, потерпілим ОСОБА_5 заявлено позовні вимоги до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Під час судового розгляду провадження потерпілим ОСОБА_5 було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просив стягнути з обвинуваченого моральну шкоду, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 20 000 грн.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 22 ЦК України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до положень ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4 зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_5 були заподіяні легкі телесні ушкодження. Тому, враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, суд приходить до висновку, що потерпілому завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичних та психологічних стражданнях.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення підлягають задоволенню.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченому ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, з іспитовим строком 2 ( два ) роки.

У відповідності до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем свого проживання;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем свого проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Скасувати арешт накладений ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.02.2025 року на мобільний телефон торгової марки «Samsung».

Речовий доказ - мобільний телефон торгової марки «Samsung», чорного кольору, у прозорому чохлі, з пошкодженнями екрану у вигляді розбитого скла, який згідно квитанції № 02898 від 27.01.2025 року перебуває на зберіганні в камері речових доказів ВП № 2 ХРУП № 1 ГУ НП в Харківській області після набрання вироком законної сили повернути обвинуваченому.

Речові докази: копія паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на двох аркушах, які поміщено до паперового конверту з підписами всіх учасників слідчої дії, які згідно квитанції № 02898 від 27.01.2025 року перебувають на зберіганні в камери речових доказів ВП № 2 ХРУП № 1 ГУ НП в Харківській області; копію довідки від КЗОЗ «Харківська міська лікарня № 14 ім. проф. Л.Л. Гіршмана»; копію карти виїзду швидкої медичної допомоги № 219 від 27.01.2025 року та аудіо запис виклику; відеозапис з камер нагрудного відеоспостереження УПП в Харківській області; аудіо запис повідомлення на лінію «102»; копія листа розстановки сил та засобів батальйону № 1 УПП при проведенні відпрацювання районів м. Харкова 21.01.2025 року з 15 год. по 22 год. після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Слобідський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку вручається прокурору та обвинуваченому.

Інші учасники мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя - ОСОБА_1