ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року

м. Київ

справа № 752/21713/23

провадження № 51-3794 км 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

заявників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року про повернення апеляційної скарги.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року залишено без задоволення скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на постанову про закриття кримінального провадження № 0001170 від 14 вересня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, адвокат ОСОБА_8 оскаржила її в апеляційному порядку.

Суддя-доповідач Київського апеляційного суду ухвалою від 26 червня 2024 року на підставі ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) повернув її апеляційну скаргу, мотивуючи своє рішення тим, що скаргу подано адвокатом як представником заявника, тобто особою, яка, виходячи з положень п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК, не має права подавати апеляційну скаргу.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 і ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог адвокат ОСОБА_8 вказує, що ухвала судді суду апеляційної інстанції постановлена із суттєвими порушеннями приписів Конституції України, а також є такою, що порушує права особи на професійну правничу допомогу та доступ до правосуддя.

Так, представник стверджує, що:

- право на апеляційне оскарження, як конституційно гарантована засада судочинства, забезпечує право на звернення до суду вищої інстанції, у тому числі, іншим особам (п. 10 ст. 393 КПК);

- КПК належним чином не врегульовує способів захисту в кримінальному провадженні у ситуації, коли інтереси заявника представляє представник/адвокат, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції мав керуватися приписами ч. 6 ст. 9 КПК;

- положення статей 55, 59 Конституції України можна трактувати як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин, у тому числі з державними органами, вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі й формах, як вона того потребує.

Обґрунтовуючи свою позицію, адвокат ОСОБА_8 також посилається на:

- Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009;

- правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 03 березня 2016 року (справа № 5-347 кс 15), та аналогічну позицію, висловлену в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2015 року;

- постанови Верховного Суду від 21 червня 2018 року (справа № 466/6808/16-к), від 12 березня 2020 року (справа № 757/10815/19), від 16 жовтня 2020 року (справа № 757/28806/18-к).

Отже, представник вважає, що суддя суду апеляційної інстанції, повернувши апеляційну скаргу, істотно обмежив право скаржників.

Крім того, адвокат ОСОБА_8 з підстав, детально вказаних у касаційній скарзі, наводить доводи:

- щодо причин звернення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із заявами про вчинення кримінального правопорушення;

- про те, що постановами прокурорів Голосіївської окружної прокуратури відмовлено у визнанні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпілими у кримінальному провадженні № 0001170 від 14 вересня 2023 року,

у зв`язку з чим, вважає, що досудове розслідування було здійснено поверхово, без належного з`ясування обставин події.

Звертає адвокат ОСОБА_8 увагу й на те, що апеляційну скаргу було подано в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , однак у тексті ухвали судді суду апеляційної інстанції вказано про подання такої скарги лише в інтересах ОСОБА_6 .

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу представника ОСОБА_6 і ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 не надходило.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні:

- заявники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також їх представник - адвокат ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали касаційну скаргу і просили її задовольнити;

- прокурор ОСОБА_5 вважала, що касаційна скарга адвоката ОСОБА_8 є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки суд апеляційної інстанції, повертаючи її апеляційну скаргу, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, не врахував загальні засади кримінального провадження, положення Конституції України та практику Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Мотиви Суду

Положеннями ч. 2 ст. 424 КПК передбачено, що ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 399 КПК ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку

Таким чином, з огляду на наведені вище положення кримінального процесуального закону, предметом касаційного перегляду в цьому провадженні може бути лише ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги, а тому колегія суддів позбавлена можливості перевіряти доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді та неналежного здійснення досудового розслідування.

Частиною 1 ст. 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність зазначеної в п. 1 ч. 1 цієї статті підстави суд касаційної інстанції має керуватися положеннями ст. 412 цього Кодексу.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

За правилами ст. 370, ч. 2 ст. 418 КПК ухвала суду апеляційної інстанції повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 399 КПК визначено, що апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Рішення суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги із цієї підстави має бути належним чином обґрунтованим, із зазначенням мотивів, чому особа, яка подала апеляційну скаргу, не входить до кола тих осіб, які мають право на апеляційне оскарження судового рішення в конкретному кримінальному провадженні в розумінні ч. 1 ст. 393 КПК.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , оскаржуючи ухвалу суду апеляційної інстанції, стверджує, що цей суд, приймаючи рішення про повернення апеляційної скарги, порушив право особи на професійну правничу допомогу та доступ до правосуддя.

Перевіривши матеріали провадження і доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Як убачається з матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року залишено без задоволення скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на постанову про закриття кримінального провадження № 0001170 від 14 вересня 2023 року.

Не погоджуючись із таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 повернуто.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя суду апеляційної інстанції зазначив, що:

- статтею 60 КПК визначено виключний перелік прав заявника у кримінальному провадженні;

- чинними положеннями КПК не передбачено права заявника як учасника кримінального провадження мати представника, який би користувався всіма його процесуальними правами, у тому числі правом на подання апеляційної скарги на судове рішення;

- заявником можуть бути оскаржені, серед іншого, рішення слідчого про закриття кримінального провадження (п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК);

- частиною 2 ст. 309 КПК передбачено право на апеляційне оскарження під час досудового розслідування ухвал слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження;

- відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом,

у зв`язку із чим указав, що аналіз наведених норм КПК дає підстави для висновку щодо наявності в заявника у кримінальному провадженні права на оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження, а також права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, постановленої за результатами розгляду такої скарги, водночас зауважив, що повноважень заявника на вчинення наведених процесуальних дій через представника КПК не передбачено.

Суддя суду апеляційної інстанції підкреслив, що апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року про залишення без задоволення скарги на постанову про закриття кримінального провадження подано адвокатом ОСОБА_8 як представником заявника, тобто особою, яка, виходячи з положень п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК, не має права подавати апеляційну скаргу, тому дійшов висновку про необхідність повернення її апеляційної скарги на підставі ч. 3 ст. 399 КПК.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 КПК заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Згідно з ч. 2 цієї статті заявник має право: отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Таким чином, у ст. 60 КПК чітко не зазначено про те, що заявник має право мати представника.

Водночас відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожному гарантується право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Воловік проти України» зазначив, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, то держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Воно складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Статтею 59 Конституції України регламентовано, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При цьому зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать верховенство права, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (пункти 1, 14, 17 ч. 1 ст. 7 КПК).

Так, за правилами ч. 1 ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частинами 1, 3 ст. 21 КПК передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 цієї статті гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

При цьому, як видно з положень п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК, рішення слідчого про закриття кримінального провадження може бути оскаржене заявником.

Частиною 2 ст. 309 КПК визначено, що під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Проте суддя суду апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу, не врахував зазначених вище положень законів та, як наслідок, дійшов передчасних висновків про необхідність повернення апеляційної скарги представника ОСОБА_6 і ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що апеляційна скарга подана особою, яка не має права її подавати.

Указане порушення, на переконання колегії суддів, є істотним, оскільки перешкодило суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК), що, з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, є підставою для скасування такого судового рішення.

При цьому колегія суддів вважає слушними доводи касаційної скарги про те, що апеляційну скаргу було подано в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , однак в тексті ухвали суддя суду апеляційної інстанції вказав про подачу такої скарги лише в інтересах ОСОБА_6 .

За таких обставин і з урахуванням того, що відповідно до положень ст. 424 КПК доводи касаційної скарги щодо незгоди з ухвалою слідчого судді та неналежного здійснення досудового розслідування не є предметом касаційного перегляду, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 436, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК - скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді апеляційної інстанції, в ході якого суду слід урахувати наведене та прийняти законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 412, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року про повернення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , поданої в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року, якою залишено без задоволення скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на постанову про закриття кримінального провадження № 0001170 від 14 вересня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК, - скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3