КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3718/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року задоволено письмові клопотання прокурора ОСОБА_10 та продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16 травня 2025 року включно.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , не погодившись з ухвалою суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року у судовій справі №757/27547/24-к відносно обвинуваченого ОСОБА_6 . Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: цілодобовий домашній арешт або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

До початку апеляційного розгляду від захисника - адвоката ОСОБА_7 надійшла заява від 21.04.2025 року, за погодженням з ОСОБА_6 , про відмову від апеляційної скарги на підставі ст.403 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 , не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року у справі №757/27547/24-к про задоволення клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на 60 днів та обрати обвинуваченому інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою або визначити відповідний розмір застави, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченому.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про те, що судові постанови про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були сформульовані дуже загально та містили повторювальні шаблонні фрази. Вони не свідчать про те, що суд здійснив належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин цієї справи.

Зазначає про те, що жодного підтвердженого та обґрунтованого факту щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду обвинуваченим ОСОБА_8 стороною обвинувачення слідчому судді не надано. Під час проведення досудового розслідування, участі у слідчих діях, обвинувачений ОСОБА_8 не вживав жодних заходів, щоб переховуватись від органів слідства чи суду, в клопотанні прокурора, як і в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, відсутні будь-які обґрунтування щодо намірів чи реальних дій обвинуваченого ОСОБА_8 , які було спрямовано на переховування від слідства чи суду.

Також відсутні документально підтверджені будь-які факти незаконного впливу на свідків, експерта, спеціаліста, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні. Крім того, ні в клопотанні прокурора, ні в оскаржуваній ухвалі суду не зазначено інших обставин чи ризиків, яких потрібно було запобігти, обираючи та продовжуючи ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внести заставу. Так, ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки зі своєю сім`єю, виключно з позитивної сторони характеризується в побуті, активно займається спортом.

Апелянт звертає увагу на те, що згідно змісту клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 міститься вислів про те, що останній вже вчинив кримінальне правопорушення. Однак наголошує, що поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Захисник зазначає, що у клопотанні прокурора про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_8 не наведено достатніх підстав вважати, що перебуваючи на волі останній може переховуватися від суду, вчинятиме дії, спрямовані на знищення, спотворення чи приховування доказів, які викривають його у вчиненні злочину, перешкоджатиме судовому розгляду у кримінальному провадженні, шляхом здійснення незаконного впливу на свідків, змушуючи їх свідчити на його користь, вчинятиме нові кримінальні правопорушення.

Учасники, повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не прибули. Обвинувачений ОСОБА_8 не скористався правом на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка була організована апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність продовження існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та встановив, що відсутні підстави для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, про високу імовірність настання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, свідчать обставини встановлені судом першої інстанції та які характеризують особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, при цьому останній не має достатньо міцних соціальних зв`язків, не працює та суспільно корисною працею не займається.

Перебуваючи під дією більш м`яких запобіжних заходів, ОСОБА_8 може вчинити спроби переховуватись від суду, з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку встановлення судом його винності, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених, продовжити злочинну діяльність, оскільки джерела доходів не має.

Посилання захисника на те, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки зі своєю сім`єю, виключно з позитивної сторони характеризується в побуті, активно займається спортом, саме по собі не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду вказані обставини на даний час не мінімізують встановлених ризиків, тому з урахуванням наведеного підстав для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не вбачається.

Відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, передбаченого ст.ст. 255-255-3 КПК України, а також щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а враховуючи фактичні обставини пред`явленого обвинувачення, таке рішення в даному випадку є обґрунтованим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3