Справа № 748/3296/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/173/25
Категорія - ч. 5 ст. 407 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000018 від 15.01.2024 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2024 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Монастирище, Черкаської області, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, маючого на утримання двох малолітніх дітей, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 04.01.2017 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч.1 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

2) 16.01.2019 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 6 місяців обмеження волі;

3) 18.02.2019 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців обмеження волі, 27.01.2021 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 27 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання цього вироку.

У задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання - відмовлено.

Місцевим судом установлено, що 24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, затверджений Законом №2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим почав діяти воєнний стан на території України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2023 №242 військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_7 зарахований до списків особового складу військової частини та вважається таким, що справи та посаду курсанта 1 навчального взводу 3 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2023 №286 солдату ОСОБА_7 надано відпустку за сімейними обставинами тривалістю 10 діб, починаючи з 24.10.2023 по 02.11.2023.

В свою чергу, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_7 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, 03.11.2023, в порушення вимог ст. ст.17, 65 Конституції України, п.п.1, 2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та не прибув після завершення відпустки до місця несення служби, яке було визначено у смт. Гончарівське, Чернігівського району, Чернігівської області.

16.07.2024 ОСОБА_7 самостійно з`явився до П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві та заявив про себе.

Так, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 внаслідок нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, що було визначено у АДРЕСА_3 , обов`язки військової служби з 03.11.2023 по 15.07.2024 не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Не погодившись з вироком суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження вироку суду від 19.08.2024, скасувати його та закрити провадження у справи стосовно нього, звільнивши його з-під варти.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок суду від 19.08.2024 не отримував та не був з ним ознайомлений, тому строк на апеляційне оскарження вважає пропущеним з поважних причин. Зазначає, що Законом України № 11322 від 20.08.2024 було внесено зміни до ст. 401 КК України, де визначено, що від кримінальної відповідальності за військовий злочин звільняється особа, яка на момент судового розгляду та до набрання вироком законної сили, виявила бажання продовжити військову службу в ЗСУ та скоїла цей злочин вперше, визнала свою вину і розкаялась. Зауважує, що місцевим судом не було враховано ці зміни та призначено занадто суворе покарання. Наголошує, що він особисто добровільно з`явився 16.07.2024 до П`ятого слідчого відділу у м. Чернігові, пояснив свої дії та виявив бажання продовжувати службу в ЗСУ, про що він наголошував і в суді.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, доведена належними та допустимими доказами, які були предметом детального дослідження суду першої інстанції.

Вирішуючи питання за апеляційними доводами, наведеними в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника про безпідставність висунутого обвинувачення за ч. 5 ст. 407 КК України, колегія суддів вважає, що суд, приймаючи рішення про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вимог ст. ст. 84-86 КПК України та повною мірою проаналізував зібрані слідством докази з точки зору їх належності, допустимості та достатності, навівши у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.

Що стосується доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, при зазначених у вироку обставинах, за яке його засуджено, то такі відповідають фактичним обставинам і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, наданими стороною обвинувачення, які судом всебічно, повно досліджені і правильно оцінені.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду матеріалів провадження місцевим судом обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково та пояснив, що під час перебування на навчанні у Великій Британії, він дізнався, про загибель сина ОСОБА_8 , внаслідок пожежі будинку, що сталася у жовтні 2023 року. Він звернувся до командира навчальної роти та попросив надати йому відпустку за сімейними обставинами, яка була надана йому терміном на 10 діб, з 24.10.2023 року. Поїхав на похорон дитини, після похорону сина перебував у пригніченому стані. Після закінчення терміну відпустки він у визначений строк повернення 03.11.2023 року у військову частину, на військову службу не повернувся. Зазначив, що розумів, що зобов`язаний прибути на військову службу у строк після закінчення відпустки, однак через сімейні обставини, які були вкрай тяжкими для нього і його сім`ї цього не зробив. Визнає вину частково з тих обставин, що не розумів до кінця всіх наслідків неприбуття до військової частини в строк та вважав, що загибель його дитини є поважною причиною, щоб деякий час побути вдома, адже в нього в сім`ї сталася біда і військова частина мала з розумінням віднестися до такої обставини. Зазначив, що після смерті сина службою у справах дітей за місцем його проживання були відібрані інші діти та подано позов до суду про відібрання дітей від батьків без позбавлення його дружини та його батьківських прав і це також стало однією з перепон з`явитися вчасно на службу, оскільки він вважав за необхідне приймати участь у судових засіданнях. Тільки після того як згідно рішення суду дітей було відібрано, він прибув до військової частини для подальшого несення служби.

Судом першої інстанції на вимогу процесуального закону було в повному обсязі з`ясовано обставини кримінального провадження та перевірено їх доказами, якими об`єктивно доведена вина обвинуваченого.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.09.2023 року №242, відповідно до якого рядовий солдат ОСОБА_7 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 вважається таким, що прибув з 11 вересня 2023 року та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення з 12 вересня 2023 року.(а.п. 27).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.10.2023 року №286, відповідно до якого солдату ОСОБА_7 курсанту 1 навчального взводу 3 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки була надана відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в м. Бердичів Житомирської області терміном 10 діб з 24 жовтня 2023 року по 02 листопада 2023 року (а.п. 28).

Відпускним квитком військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2023 року №974, згідно з яким солдат ОСОБА_7 відбув у відпустку за сімейними обставинами в АДРЕСА_4 на 10 діб з 24.10.2023 року по 02.11.2023 року та відповідно до якого мав повернутися до військової частини для несення військової служби в строк до 03.11.2023 року. (а.п. 29).

Рапортом ТВО командира 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_9 від 03.11.2023 року, відповідно до якого здійснена доповідь, що 03.11.2023 року солдат ОСОБА_7 , курсант 1 навчального взводу 3 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки не прибув по закінченню відпустки за сімейними обставинами, наданої на 10 діб з 24.10. 2023 року, хоча повинен був повернутись до місця служби 03.11.2023 року. (а.п. 31).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.11.2023 року №298, відповідно до якого солдата ОСОБА_7 , курсанта 1 навчального взводу 3 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки у зв`язку з визнанням таким, що самовільно залишив військову частину з 03.11.2023 року було знято з усіх видів забезпечення з 03.11 2023 року, а з продовольчого забезпечення з 04.11.2023 року. (а.п. 32).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07.11.2023 року №1755, відповідно до якого на підставі рапорту старшого лейтенанта ОСОБА_10 заступника командира 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2023 року за №417 було призначено проведення службового розслідування стосовно самовільного залишення військової частини відносно солдата ОСОБА_7 , курсанта 1 навчального взводу 3 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, проведення якого було доручено майору ОСОБА_11 , заступнику командира 3 навчального батальйону з морально-психологічного забезпечення школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 ./(а.п. 32).

Актом службового розслідування № 2939, відповідно до якого була встановлено, що ОСОБА_7 не повернувся на службу у строк визначений у відпускному квитку 03.11.2023 року, чим порушив військову дисципліну. Станом на момент складення акту 17.11.2023 року ОСОБА_7 відсутній на території військової частини, на телефонні дзвінки та повідомлення не відповідає. Виходячи з встановлених в ході службового розслідування обставин було констатовано факт вчинення правопорушення, що має ознаки кваліфікації за ч.5 ст.407 ККУ курсантом 1 навчального взводу 3 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_7 , виключно з причин особистої недисциплінованості та безвідповідальності.(а.п. 33-37).

Письмовими поясненнями ОСОБА_12 командира 5 НВ 4НР 3 НБ військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2023 року, ОСОБА_13 , старшого лейтенанта, заступника начальника командира 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2023 року та ОСОБА_14 командира 5 навчального взводу - викладача 4 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2023 року, які додані до акту службового розслідування та відповідно до яких вищевказаними військовими посадовими особами підтверджено вибуття солдата ОСОБА_7 у відпустку за сімейними обставинами з 24.10.2023 року та факт його неповернення в строк до 03.11.2023 року на військову службу. (а.п. 39).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.11.2023 року №413, відповідно до якого було завершено службове розслідування та на солдата ОСОБА_7 за порушення військової дисципліни було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та доручено помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи підготувати та направити матеріали службового розслідування до органів досудового розслідування з подальшим супроводження процесу притягнення до кримінальної відповідальності за діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, що кваліфікується за ч.5 ст.407 ККУ. (а.п. 41-42).

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 13.01.2024 року за заявою військової частини НОМЕР_1 були внесені відомості в ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 за частиною 5 статті 407 ККУ (кримінальне провадження №0000018). а.п. 23).

Отже, у сукупності із зібраними у справі доказами, суд належно оцінив показання обвинуваченого щодо невизнання вини і при повному, всебічному розгляді всіх обставин справи, дійшов вірного висновку, що його вина у повному обсязі доведена.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що місцевий суд дослідив всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому наведені у апеляційних скаргах доводи про незаконність вироку є необґрунтованими.

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінив докази не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, які в своїй сукупності є достатніми, щоб дійти обґрунтованого висновку, що у діях ОСОБА_15 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

При наведених вище доказах, висновок суду 1 інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК Україна, як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував відповідно до ст. 65 КК України характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винуватого, який раніше неодноразово судимий, наявні на стадії судового розгляду інші кримінальні провадження, за місцем несення служби характеризується посередньо, на обліку у лікаря- нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, врахував обставину, що пом`якшує покарання вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочину, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення покарання в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Стосовно тверджень у скарзі про те, що він визнав свою вину та виявив бажання продовжити військову службу в ЗСУ, то такі не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно зі ст. 44 КК України та ст. 285 КПК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності, у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом (ч.ч. 1, 2 ст. 286 КПК України). Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби".

Отже, необхідна сукупність умов для звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 407 КК України, а саме: злочин за ст. 407 КК України вчинено вперше; особа добровільно звернулася з клопотанням; командир чи начальник письмово погодив це.

Аналіз матеріалів кримінального провадження дає підстави для висновку про відсутність підстав та умов звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України.

У даному провадженні після ухвалення 19 серпня 2024 року вироку судом першої інстанції, Верховною Радою України 20 серпня 2024 року були внесені зміни до ст. 401 КК України, які надають право обвинуваченим, яке вперше вчинили правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, повернутися на службу у ЗСУ із звільненням від кримінальної відповідальності. Зміни до Закону України № 3902- ІХ набрали чинності 07 вересня 2024 року.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково та пояснив, що розумів обов`язок прибути на військову службу у строк після закінчення відпустки, однак через сімейні обставини, які були вкрай тяжкими для нього і його сім`ї цього не зробив.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнав вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

При цьому судом не визнано пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття, зазначивши, що в діях ОСОБА_7 відсутні ознаки щирого каяття адже він вину в судовому засіданні визнав частково, намагався виправдати свої дії правовою необізнаністю та сімейними обставинами, щирого жалю з приводу вчиненого кримінального правопорушення та осуду своєї поведінки не проявляв.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони обґрунтовані та належним чином мотивовані, тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної вимоги щодо визнання пом`якшуючою покарання обставиною, висновки суду в цій частині відповідають встановленим обставинам кримінального провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 вчинив ряд умисних злочинів, судимості за які на час ухвалення вироку є непогашеними. Він раніше неодноразово судимий, наявні на стадії судового розгляду інші кримінальні провадження, за місцем несення служби характеризується посередньо.

Зважаючи на те, що на даний час обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення не вперше, відсутня ознака щирого каяття, оскільки в судовому засіданні вину визнав частково, письмова згода командира на продовження проходження особою військової служби відсутня, тому колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, на чому наполягає апелянт.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

З метою доступу до правосуддя вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження ОСОБА_7 вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2024 року.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 408, 419, 532 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2024 року.

Залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2024 року стосовно нього без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, які утримуються під вартою - в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3

ОСОБА_16