Справа № 461/6756/25
Провадження № 1-кс/461/5213/25
27.08.2025 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника адвоката ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ), прокурора ОСОБА_5 , слідчої ОСОБА_6 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , на повідомлення про підозру,
адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді зі скаргою, у якій просить:
Обґрунтовуючи дану скаргу, захисник вказує наступне.
Захисник вказує, що з повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , як організатори групи, до якої окрім них увійшов і ОСОБА_12 організували незаконний перетин державного кордону України військовозобов`язаними ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 шляхом укладання з БО «БФ «Гефест» фіктивних договорів про провадження волонтерської діяльності в якості водіїв-волонтерів, тобто вищевказані особи начебто не мали наміру доставляти гуманітарну допомогу та не доставили її, а підставою для укладання зазначених договорів є лише отримання можливості перетнути державний кордон України.
Однак, на переконання захисника, органом досудового розслідування, під час викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, не враховані наступні факти:
1) 06.02.2024 року між БО «БФ «Гефест», в особі директора ОСОБА_17 та ОСОБА_13 укладено договір № 18/02/2024 про провадження волонтерської діяльності. В подальшому, ОСОБА_13 , перебуваючи в м. Вроцлав (перетнув державний кордон України на підставі наказу Харківської обласної державної адміністрації № 33 В від 04.04.2024 року) отримав від компанії ASA Projekt Ltd, на підставі Акту № 1704-01 від 17.04.2024 року, гуманітарну допомогу для потреб Збройних сил України, а саме Starlink в кількості 3 шт. (серійні номери: КІТ303420487, КІТ303235109 та КІТ303135323) та 09.05.2024 року здійснив їх митне оформлення, які згідно Акту № 26 передані командиру НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (ВЧ НОМЕР_2 ).
2) 01.11.2023 року між БО «БФ «Гефест», в особі директора ОСОБА_17 та ОСОБА_14 укладено договір № 05/11/2023 про провадження волонтерської діяльності. З декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою від 17.12.2023 року вбачається, що БО «БФ «Гефест», для потреб Збройних сил України, отримав з Республіки Польща транспортний засіб Land Rover Freelander (донор гуманітарної допомоги - ОСОБА_18 ), який згідно Акту № 2 передано начальнику ВЧ НОМЕР_3 Національної гвардії України.
Також, з декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою від 18.04.2024 року вбачається, що БО «БФ «Гефест», для потреб Збройних сил України, отримав з Республіки Польща транспортний засіб SsangYong (донори гуманітарної допомоги - ОСОБА_14 та ОСОБА_12 ), який згідно Акту № 2 за договором пожертви № 2/24 від 13.12.2024 року передано військовослужбовцю Збройних сил України - ОСОБА_19 .
З декларацій про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою від 28.04.2024 року вбачається, що ОСОБА_14 з Республіки Польща для БО «БФ «Гефест» ввезено транспортний засіб Kia Sorento (донори гуманітарної допомоги - ОСОБА_14 та ОСОБА_20 ). який згідно Акту № 113 передано начальнику застави З ВПС Прикордонної комендатури швидкого реагування ВЧ НОМЕР_4 .
З декларацій про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою від 28.04.2024 року вбачається, що ОСОБА_14 з Республіки Польща для БО «БФ «Гефест» ввезено причеп Trailers box (донори гуманітарної допомоги - ОСОБА_14 та ОСОБА_20 ). який згідно Акту № 127 передано директору ТОВ «Роботизовані системи».
3) Щодо організації перетину кордону для ОСОБА_15 та ОСОБА_16 слід зазначити, що ОСОБА_4 фактично інкримінується діяння іншого підозрюваного (нині обвинуваченого) у кримінальному провадженні - ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Діяння ОСОБА_9 фактично містять ознаки шахрайства, оскільки останній отримуючи грошові кошти від ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за начебто організацію безперешкодного перетину державного кордону України, мав на меті лише заволодіння грошима вищевказаних осіб зловживаючи їх довірою.
Тобто, на переконання захисника, повідомляючи ОСОБА_4 про підозру в організації незаконного переправлення ОСОБА_15 та ОСОБА_16 через державний кордон України, в органу досудового розслідування відсутні будь-які об`єктивні відомості, які б підтверджували наявність умислу у підозрюваного (або його причетність) на керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, у складі організованої групи з ОСОБА_11 та ОСОБА_22 , в тому числі і з корисливих мотивів.
Резюмує, що у органу досудового розслідування, як на момент повідомлення про підозру, так і на теперішній час, відсутні жодні належні та достатні докази які б давали можливість дійти переконливого висновку, що в діях ОСОБА_4 наявний умисел, направлений на організацію незаконного переправлення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, надання засобів та усуненням перешкод, хоч з корисливих мотивів, хоч без таких.
Крім цього, зазначає, що аналізуючи структуру повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 02.01.2025 року вбачається, що воно не відповідає п. 2 абз. 2 ч. 1 ст. 277 КПК України - не містить інформацію про місце проживання підозрюваного та п. 7 абз. 2 ч. 1 ст. 277 КПК України - не містить прав підозрюваного.
Не зазначення в повідомленні про підозру інформації про місце проживання підозрюваного призвело до «спекуляції» органу досудового розслідування під час обрання способу повідомлення про підозру, що виразилось в порушенні ст. 278 КПК України.
Вказує, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та з 21.06.2022 року постійно проживає в Республіці Польща. При цьому, з доручення від 08.01.2025 року оперативному підрозділу (вих. № 7755-2025) вбачається, що вищевказане повідомлення про підозру ОСОБА_4 , всупереч ч. 2 ст. 135 КПК України, направлено, чомусь, за адресою: АДРЕСА_1 , тобто не за адресою проживання або реєстрації підозрюваного.
Також вказує, що з протоколу допиту ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 вбачається, що він є дядьком ОСОБА_4 та з листопада 2024 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де начебто раніше мешкав ОСОБА_4 та на початку січня 2025 року ним було отримано повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 02.01.2025 року. Зазначена обставина, на думку захисника, свідчить, що ОСОБА_8 не є членом сім`ї ОСОБА_4 чи тим, хто з ним спільно проживає (пов`язаний спільним побутом, веде спільне господарство та має взаємні права та обов`язки) чи мають реальні сімейні відносини, а також не є представником житлово-експлуатаційної організації за місцем проживання підозрюваного або адміністрації за місцем його роботи.
У судовому засіданні захисник скаргу підтримав у повному обсязі, з підстав наведених у ній. Просив скаргу задовольнити у повному обсязі.
Як зазначає прокурор в судовому засіданні та згідно матеріалів Скарги вбачається, що у зв`язку із неможливістю вручення ОСОБА_4 нарочно повідомлення про підозру у день його складення внаслідок не встановлення його місцезнаходження, оскільки у органу досудового розслідування не було жодних відомостей про місце проживання ОСОБА_4 на території Республіки Польщі та про його перебування на консульському обліку, а тому вважає, що стороною обвинувачення вжито заходів для вручення у передбачений КПК України спосіб повідомлення про підозру. Відтак, повідомлення про підозру ОСОБА_4 за ч.3 ст.332 КК України здійснено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень згідно ч. 1 ст. 278 КПК України з урахуванням ст. 111 КПК України та ст. 135 КПК України, а саме, повідомлення про підозру вручено ОСОБА_8 , який являється дядьком ОСОБА_4 та є єдиним близьким родичем, що перебував на території України наступними способами:
2) згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 14.01.2025 такий отримав вказане повідомлення про підозру та пам`ятку підозрюваного свого племінника ОСОБА_4 . Після отримання повідомлення про підозру ОСОБА_8 , сфотографував її та скерував її ОСОБА_4 щляхом смс повідомлень за його вказівкою.
Крім того на момент розгляду даної скарги в суді органом досудового розслідування вказане повідомлення про підозру разом із повідомленням про зміну підозри скеровано на електронну пошту підозрюваного, яку повідомив сам же ж підозрюваний та вручено його захиснику. Вказане повідомлення про підозру є обгрунтованим та повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами у своїй скупності.
Слідчий у судовому засіданні підтримав доводи прокурора
З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що стороною обвинувачення дотримані вимоги КПК України щодо вручення Повідомлення про підозру, оскільки органом досудового розслідування Повідомлення про підозру ОСОБА_4 вручено у спосіб, визначений КПК України, а саме шляхом надіслання повідомлення про підозру поштою за адресою місця проживання/перебування його дядька ОСОБА_8 та такий підтвердив його отримання та повідомленння про це свого племінника який перебував закордоном.
Вказане дає підстави для висновку, що орган досудового розслідування вжив усіх можливих заходів для вручення ОСОБА_4 . Повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.
При цьому, під "вжиттям заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом для вручення повідомлень" слід вважати вчинення стороною обвинувачення таких документально підтверджених дій, за наслідком яких особа об`єктивно мала можливість дізнатися про початок її кримінального переслідування, що органом досудового розслідування було дотримано.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частинами 1 ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Згідно ст. 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий уповноважений, серед іншого, повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 38 КПК України, органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання. Орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Аналіз наведених положень чинного процесуального законодавства вказує на те, що слідчий, здійснюючи свої повноваження, відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування, шляхом здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні.
В подальшому, 26 серпня 2025 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 складено повідомлення зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України.
Відповідно до статті 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278цього Кодексу, у випадках:
1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;
2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;
3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37цього Кодексу.
У випадках, передбачених частиною першоюцієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.
Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.
Згідно ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Повідомлення має містити такі відомості:
1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення;
2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру;
3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення;
5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру;
7) права підозрюваного;
8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Відповідно до статті 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно статті 279 КПК України, у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.
Як вказано вище, статтею 26 КПК України встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Так, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
До повноважень слідчого судді статтею 303 КПК Українивіднесено розгляд скарг на окремі рішення, дії та бездіяльність слідчого чи прокурора. Наведений у статті 303 КПК України перелік таких рішень, дій чи бездіяльності є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Так, відповідно до п.10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, серед іншого, повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, а також втручатись у закріплену статтями 36, 40 КПК України процесуальну самостійність слідчого та прокурора.
Отже, оцінюючи подану скаргу на предмет обґрунтованості, приходжу до наступних висновків.
Так, оцінюючи доводи сторони захисту щодо наявності підстав для скасування повідомлення про підозру, у зв`язку із його необґрунтованістю та невідповідністю даних наведених у ньому фактичним обставинам справи, слід відзначити наступне.
В ході судового розгляду досліджено повідомлення про підозру надане стороною захисту, а також долучені до нього письмові докази, та письмові докази надані стороною обвинувачення.
Слід відзначити, що на стадії досудового розслідування, докази, які необхідні для пред`явлення повідомлення про підозру не повинні бути такими самими переконливими, як докази необхідні для ухвалення обвинувального вироку.
В ході розгляду не встановлено, що повідомлення про підозру не відповідає положенням закону. Так, в ході розгляду скарги не встановлено, що оскаржене повідомлення не містить даних про прізвище та посаду прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи, яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; тощо.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що повідомлення про підозру та про зміну підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.332 КК України відповідають вимогам ст. 277 КПК України, докази є достатніми, аби стверджувати про причетність його до вчинення вказаних злочинів, відповідають стандарту «достатніх підстав (доказів)» для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, письмові повідомлення про підозру складені слідчим, погодженні прокурорами який входить до складу групи прокурорів та вручено ОСОБА_4 , у спосіб, передбачений ч. 1 ст. 278, ст.135 КПК України.
Необґрунтованим є посилання сторони захисту на відсутність доказів у повідомленні про підозру, оскільки повідомлення є конкретизованим, містяться фактичні обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Крім цього, вирішення питання про достатність та допустимість доказів є компетенцією суду під час судового розгляду кримінального провадження.
Щодо доводів захисника про неналежне вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 , слідчий суддя виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Особа набуває статусу підозрюваного у випадку 1) повідомлення їй про підозру або 2) якщо особа була затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення або 3) якщо щодо неї складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (ч.1 ст.42 КПК України).
Повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 КПК України, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених КПК України запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
З матеріалів скарги вбачається, що підставою для повідомлення про підозру ОСОБА_4 у даному випадку був пункт 3 частини 1 статті 276 КПК України. Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (ч.1 ст. 278 КПК України).
Норми КПК України вказують на те, що особу 1) мають повідомити про підозру (і, якщо вона проживає за кордоном, повідомлення має бути вручене згідно з міжнародним договором про правову допомогу), або 2) мають бути вжиті заходи для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (це можливо якщо повідомлення про підозру не вручено особі внаслідок невстановлення місцезнаходження особи). В свою чергу, повістка про виклик особи (повідомлення), яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого за допомогою дипломатичного (консульського) представництва (ч. 7 ст. 135 КПК України).
Вказане підтверджується рапортом оперуповноваженого УСР у Львівській області ОСОБА_26 , протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 14 січня 2025 року та протоколом допиту свідка ОСОБА_24 від 16 січня 2025 року.
Прокурор стверджував у судовому засіданні, що органу досудового розслідування не було відомо адреси перебування за межами України підозрюваного. Підозрюваний не повідомляв орган досудового розслідування про місце перебування, натомість, згідно перевірки по системі «Аркан» за період з 01.01.2022 по 01.01.2025 року виїхав 21.06.2022 року через ПП «Шегині» за межі України, наступних офіційних перетинів держаного кордону не зафіксовано.
За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що органу досудового розслідування, станом на момент складення повідомлення про підозру ОСОБА_4 , не було відомо про його місцезнаходження за кордоном, а тому єдиним способом для повідомлення про підозру є спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.
Також стороною захисту не надано доводів що заперечили би вказаний факт, у суду відсутня інформація про взяття ОСОБА_4 на постійний консульський облік та реєстрацію ним в порядку взяття на постійний консульський облік місця проживання за кордоном.
У Главі 11 КПК України визначено порядок вручення повідомлень. Зокрема, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою; у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 1, 2 ст. 135 КПК України).
Аналіз положень законодавства не дає підстав вважати, що орган досудового розслідування не повідомив про підозру ОСОБА_4 у порядку, передбаченому КПК України, так як формулювання закону передбачає лише вжиття заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.
Враховуючи те, що місце перебування ОСОБА_4 не було встановлено, що позбавило орган досудового розслідування можливості вручити йому письмове повідомлення про підозру в день його складання таке повідомлення відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ст. 111, ст. 135 КПК України направлено ОСОБА_4 у спосіб, передбачений Кодексом для вручення повідомлень та внаслідок вручення ОСОБА_8 , підозрюваний ОСОБА_4 повідомлений про зміст повідомленої йому підозри.
При таких обставинах, на думку слідчого судді, обраний органом досудового розслідування спосіб повідомлення підозрюваного про підозру є належним способом повідомлення.
Ухвалюючи рішення у справі, оцінюючи доводи учасників процесу та дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, враховую також позиції Європейського суду з прав людини, які неодноразово висловлювались Судом у своїх рішеннях, про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.
Відповідно до положень ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку про відсутність законних підстав для задоволення поданої скарги.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , на повідомлення про підозру від 02.01.2025 та 26.08.2025 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 01 вересня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_27