Дата документу 21.05.2025 Справа № 334/1238/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/1238/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/337/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 21 травня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має середню спеціальну освіту, заміжньої, має на утриманні малолітню дитину, працевлаштовану завідувачем складом ТОВ «Торгівельний дім «Дельта», зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої адвоката - ОСОБА_9 .

Представник потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2024року, яким ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 51000,00 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

Цивільний позов ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_6 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 140 000 грн 00 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_10 у відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, у розмірі 50 700 грн. 00 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_11 у відшкодування матеріальної шкоди 117 933 грн 30 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2023 року на автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_12 - скасовано.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2023 року на автомобіль ВАЗ219010, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_11 - скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи експертиз у розмірі 12 713 грн. 44 коп.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі представник потерпілої - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 140000 грн, - скасувати та ухвалити новий вирок, яким стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 відшкодування моральної шкоди у сумі 170000 грн. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що правильність застосування кримінального закону та кваліфікації дій обвинуваченої, призначеного їй покарання, потерпілою не оскаржується.

Однак, потерпіла та її представник не погоджуються з частковим задоволенням цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченої.

Апелянт вказує, що суд всупереч вимогам закону, не зазначив у вироку обставини, які обтяжують покарання, як це передбачено ст.65 КК України.

Хоча обвинувачена неодноразово заявляла, що провину свою вона визнає, однак представник потерпілої вважає, що у ОСОБА_6 відсутня критична оцінка своєї поведінки, що свідчить про відсутність у неї щирого каяття. Крім того, обвинувачена через значний проміжок часу один рік з моменту ДТП, відшкодувала потерпілій ОСОБА_10 лише 30000 грн моральної шкоди.

Посилається на те, що неправомірними діями ОСОБА_6 потерпілій було завдано моральну шкоду, оскільки після та під час лікування її переслідувало відчуття тривоги, що спричиняло душевний неспокій, стрес, боязнь до всіх автомобілів. Всі ці фактори не дозволяють їй продовжувати жити нормальним життям.

Задовольняючи вимоги потерпілої менше, ніж заявлено до відшкодування 170000 грн, судом не враховано, що 30000 грн обвинуваченою виплачено до подання потерпілою цивільного позову 12 березня 2024 року на підготовчому засіданні. І потерпілою під час подачі позову вже було враховано сплачені 30000 грн.

Апелянт зазначає, що виходячи із засад розумності та справедливості, характеру кримінального правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_10 оцінює у 170000 грн.

Також, представник потерпілої зазначає, що моральна шкода, спричинена позивачу ОСОБА_10 , проявляється в такому: наслідки злочинних дій ОСОБА_6 є психотравмуючими та обумовили порушення фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування, перешкоджали можливості активної і повноцінної життєдіяльності та викликали формування негативних психологічних переживань; потерпіла перенесла та до теперішнього часу переносить фізичний біль, переживає емоційний стрес, у зв`язку з чим у неї виникла необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов існування та життєдіяльності, а негативні наслідки вчинення злочину потягли за собою тривале нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів на їх подолання і компенсацію; потерпіла перенесла та ще плануються складні операції, тривалий час позбавлена можливості самостійно та вільно пересуватись, а на теперішній час лікарями ставиться питання про інвалідність потерпілої, що призводить до додаткових моральних страждань; вже декілька місяців потерпіла не може наважитьсь та дати згоду на проведення операції по видаленню металевої конструкції, адже це знову знаходження в інвалідній колясці протягом реабілітаційного періоду, декілька місяців.

Згідно з вироком суду, 08 жовтня 2023 року приблизно о 16 год. 10 хв. водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по проїзній частині Дніпровської гідроелектростанції в м.Запоріжжя, з лівого берега на правий берег р.Дніпро. При цьому швидкість її руху знаходилася в інтервалі від 65,67 км/год 71,14 км/год, що перевищує максимально дозволену швидкість руху на даній ділянці проїзної частини на 40 км/год.

В цей же час, в зустрічному для водія ОСОБА_6 напрямку, керуючи автомобілем «ВАЗ-219010», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух водій ОСОБА_11 .

В салоні керованого ним автомобіля в якості пасажира на передньому сидінні перебувала ОСОБА_10 .

Під час подальшого руху водій ОСОБА_6 , рухаючись в місці концентрації дорожньо-транспортних пригод, згідно зі встановленим дорожнім знаком 1.41 «Місце (ділянка) концентрації ДТП» розділу 33 Правил дорожнього руху, наближаючись до бетонної опори №46, долаючи з перевищенням максимально дозволеної швидкості руху заокруглення мокрої проїзної частини вліво, застосовуючи відповідні оберти рульового колеса в тому ж напрямку, допустила занос керованого автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого в некерованому стані виїхала на смугу зустрічного руху, де скоїла зіткнення з автомобілем «ВАЗ-219010», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 .

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушила вимоги п.п.10.1, 12.9 б) та розділу 33 Правил дорожнього руху (дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год.»), відповідно до яких:

-п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п.12.9 «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил»;

розділ 33 (дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 40 км/год.»). «Забороняється рух зі швидкістю, що перевищує зазначену на знаку».

Невідповідність дій водія ОСОБА_6 вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з подією даної ДТП. Технічна можливість водія ОСОБА_6 уникнути ДТП залежала від виконання нею вимог п.10.1 Правил дорожнього руху.

В результаті ДТП пасажиру ОСОБА_10 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження. При надходженні ОСОБА_10 до стаціонару виявлені множинні садна обличчя, а також діагностовані: закритий уламковий внутрішньо-суглобовий перелом проксимального відділу лівої плечової кістки зі зміщенням, закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці без зміщення, закритий уламковий внутрішньо-суглобовий перелом зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, закритий багато- уламковий внутрішньо-суглобовий перелом дистального метаепіфізу обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, закритий перелом III-IV ребер зліва, струс головного мозку. Садна обличчя в сукупності зі струсом головного мозку кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, закриті переломи ребер, ключиці та кісток кінцівок як середньої ступнею тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я, більш як 21 доба.

Заслухавши доповідь судді; представника потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні; прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги; обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні та є обґрунтованими.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченої ніким з учасників провадження не оспорюється, у зв`язку з чим, на підставі вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду в зазначеній частині не переглядається..

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає слушними доводи представника потерпілої в апеляційній скарзі щодо неправильного визначення судом суми, що підлягає стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_10 у якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Так, відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з положеннями ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження потерпіла ОСОБА_10 заявила цивільний позов про стягнення з обвинуваченої у рахунок відшкодування моральної шкоди 170 000,00 грн.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди в сумі 170 000,00 гривень судом першої інстанції задоволено частково та постановлено стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 140 000,00 грн.

Своє рішення суд мотивував тим, що згідно з розписками ОСОБА_11 від 26 жовтня 2023 року, 03 листопада 2023 року, 21 грудня 2023 року, він отримав грошові кошти на загальну суму 30 000,00 грн від ОСОБА_6 , як компенсацію моральної шкоди, спричиненої його дружині ОСОБА_10 .

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченою у добровільному порядку було частково відшкодовану моральну шкоду, а тому позовні вимоги потерпілої ОСОБА_10 підлягають задоволенню з врахуванням вже отриманого відшкодовування, тобто у розмірі 140 000,00 грн.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може через таке.

В апеляційній скарзі представник потерпілої зазначає, що при зверненні до суду із позовною заявою вже було враховано розмір сплачених коштів обвинуваченою на користь потерпілої ОСОБА_10 - в сумі 30 000 грн.

Так, дійсно з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_11 отримав від обвинуваченої грошові кошти на загальну суму 30000,00 грн, як компенсацію моральної шкоди, спричиненої його дружині ОСОБА_10 , що підтверджується розписками від 26 жовтня 2023 року, 03 листопада 2023 року, 21 грудня 2023 року.

Проте, із цивільним позовом потерпіла ОСОБА_10 звернулась до суду у підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 12 березня 2024 року.

Таким чином, доводи представника потерпілої про те, що при зверненні з позовною заявою та визначенні моральної шкоди в розмірі 170 000 грн вже було враховано суму коштів, яку обвинувачена ОСОБА_6 сплатила у 2023 році на загальну суму 30000,00 грн, є слушними, оскільки узгоджуються з матеріалами провадження.

При цьому, враховуючи ті негативні наслідки, що настали для здоров`я потерпілої, у зв`язку з чим поза сумнівом потерпіла зазнала як фізичних так і душевних страждань, заявлена сума 170 тис грн не може вважатися завищеною.

Сам цивільний позов в зазначеній частині містить належне обґрунтування.

В свою чергу, стягнення з обвинуваченої за оскаржуваним вироком на користь потерпілої моральної шкоди лише в розмірі 140 000 грн, на думку колегії суддів, не може вважатися справедливим, оскільки такий розмір явно не відповідає ступеню душевних та фізичних страждань потерпілої.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 підлягає зміні на підставі ст.ст.407-409 КПК України.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої, колегія суддів враховує тривалість лікування потерпілої та реабілітаційного періоду після отриманої неї травми, негативні наслідки цієї травми для здоров`я потерпілої.

На переконання колегії суддів, сумнівів не виникає в тому, що потерпіла унаслідок вчиненого кримінального правопорушення зазнала душевних та фізичних страждань, звичайний спосіб її життя змінився у бік погіршення.

Приймаючи до уваги зазначене вище, на підставі ст.ст.407, 408 КПК України, оскаржуваний вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 підлягає зміні зі збільшенням суми, яка підлягає стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої у рахунок відшкодування моральної шкоди до 170 000 грн.

Перевіряючи доводи представника потерпілої в апеляційній скарзі щодо призначеного покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п.2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання вищевказані вимоги були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання.

Положенням ст.67 КК України передбачено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються:

1) вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів;

2) вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою (частина друга або третя статті 28);

3) вчинення кримінального правопорушення на ґрунті расової, національної, релігійної ворожнечі чи розбрату або на ґрунті статевої приналежності;

4) вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з виконанням потерпілим службового або громадського обов`язку;

5) тяжкі наслідки, завдані злочином;

6) вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини або у присутності дитини;

6-1) вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах;

7) вчинення кримінального правопорушення щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності;

8) вчинення кримінального правопорушення щодо особи, яка перебуває в матеріальній, службовій чи іншій залежності від винного;

9) вчинення кримінального правопорушення з використанням малолітнього або особи, що страждає психічним захворюванням чи недоумством;

10) вчинення злочину з особливою жорстокістю;

11) вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій;

12) вчинення злочину загальнонебезпечним способом;

13) вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6- 1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

При призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують, обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує

Твердження апелянта про те, що суд всупереч вимогам закону, не зазначив у вироку обставини, які обтяжують покарання, як це передбачено ст.65 КК України, не є слушними, оскільки, як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема з обвинувального акту, органом досудового розслідування не було встановлено обставин, передбачених ст.67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_6 . Не встановлено таких обставин і в ході судового розгляду.

При цьому, представник потерпілої не зазначає в апеляційній скарзі, які обставини з передбачених ст.67 КК України мають місце в цьому випадку.

Апелянт, вказує на відсутність у ОСОБА_6 критичної оцінки своєї поведінки, оскільки вона через значний проміжок часу (один рік з моменту ДТП), відшкодувала потерпілій ОСОБА_10 лише 30000 грн моральної шкоди, що свідчить про відсутність у неї щирого каяття.

З зазначеними доводами колегія суддів не погоджується, у зв`язку з таким.

Згідно з матеріалами провадження та з оскаржуваним вироком, обвинувачена свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнала повністю, сприяла як органу досудового розслідування так і суду у встановлені обставин провадження.

Той факт, що обвинувачена добровільно відшкодувала лише частину моральної шкоди, само по собі не може свідчити про відсутність в неї щирого каяття.

В той же час, ця обставина обґрунтовано визнана судом, як така, що пом`якшує покарання обвинуваченій.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, а призначене обвинуваченій покарання буде необхідним і достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самою обвинуваченою так і іншими особами, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Окрім того, представник потерпілої хоча і вказує в апеляційній скарзі про порушення судом вимог ст.65 КК України при призначенні обвинуваченій покарання, проте не зазначає, яке на її думку має бути призначено покарання. Апеляційна скарга відповідних вимог не містить.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404-405, 407, 408 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, змінити в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди, збільшивши суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 у рахунок відшкодування моральної шкоди до 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4