Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

20 травня 2025 року м. Рівне

Справа № 565/2409/24

Провадження № 11-кп/4815/288/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000410 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2024 року стосовно

ОСОБА_5 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Собіщиці Володимирецького району Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 Кримінального кодексу України (далі КК),

у с т а н о в и л а :

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2024 року затверджено угоду про визнання винуватості від 30 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000410 між прокурором Вараської окружної прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5

ОСОБА_5 визнано винним за ст. 126-1 КК та призначено узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2024 року, та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

Згідно цього вироку, ОСОБА_5 , в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», протягом часу з 19 лютого 2024 року по 05 жовтня 2024 року, умисно, систематично вчиняв психологічне та фізичне насильство відносно своєї дружини ОСОБА_9 , а також психологічне насильство відносно їх спільної малолітньої дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якими спільно проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що призвело до фізичних та психологічних страждань потерпілих, емоційної залежності та погіршення якості їх життя.

Так, 19 лютого 2024 року близько 18:20 год. ОСОБА_5 у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_9 психологічне насильство, що проявилось у словесних образах, та фізичне насильство, яке проявилось у штовханні, а також психологічне насильство щодо своєї малолітньої дочки ОСОБА_10 , яка була очевидцем його протиправних дій.

17 липня 2024 року близько 09:40 год. ОСОБА_5 у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_9 психологічне насильство, що проявилось у словесних образах, а також психологічне насильство щодо своєї малолітньої дочки ОСОБА_10 , яка була очевидцем його протиправних дій.

26 липня 2024 року близько 19:00 год. ОСОБА_5 у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_9 психологічне насильство, що проявилось у словесних образах, а також психологічне насильство щодо своєї малолітньої дочки ОСОБА_10 , яка була очевидцем його протиправних дій.

За вищевказаними фактами ОСОБА_5 за постановами Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12.03.2024 у справі № 565/316/24, від 29.08.2024 у справі №565/1609/24 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Продовжуючи свої злочинні дії, 05 жовтня 2024 року близько 20:00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_9 та малолітньої дочки ОСОБА_10 психологічне насильство, що проявилось у висловлюванні образ на адресу ОСОБА_9 та її приниженні, у той час як малолітня дочка ОСОБА_10 була очевидцем вказаних дій.

Такими діями ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_9 фізичні та психологічні страждання, а малолітній ОСОБА_10 психологічних страждань, що призвело до погіршення якості життя потерпілих.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить цей вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в загальному порядку. На обґрунтування цих вимог зазначила, що укладена угода про визнання винуватості не є добровільним волевиявленням обвинуваченого, та укладена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт вказала на те, що місцевим судом не було враховано відсутності в діях обвинуваченого фізичного насильства.

Також зазначила, що обвинуваченим не було беззастережно визнано вину, як про це вказано в угоді, адже стосовно епізоду від 05.10.2024 він зазначав, що не був ініціатором конфлікту, донька та дружина, які повернулись додому, першими почали пред`являти до нього претензії стосовно вживання алкоголю, обмін нецензурними та образливими словами був між усіма учасниками конфлікту, а стосовно ОСОБА_9 також є судова справа за ст. 126-1 КК.

На думку захисника, визнання обвинуваченим своєї вини не є беззастережним, а формальним та не відповідає матеріалам справи. Окрім того, ОСОБА_5 перебуває на обліку у лікаря-нарколога, що ставить під питання його осудність.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог та залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

За приписами частини 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, за умови надання потерпілим письмової згоди прокурору на її укладення.

За класифікацією ст. 12 КК, кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 є нетяжким злочином. Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у своїх заявах від 30.10.2024 надали письмову згоду на укладення та затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника-адвоката ОСОБА_11 а тому суд приходить до висновку, що укладена угода в цій частині відповідає вимогам закону.

Згідно ч.2 ст. 473 КПК, наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.

Положення ст. 474 КПК визначають загальний порядок судового провадження на підставі угод. Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Згідно вироку суду та даних, зафіксованих технічними засобами, обвинувачений ОСОБА_5 в суді першої інстанції не заперечував проти укладення угоди про визнання винуватості, просив її затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК в обсязі пред`явленої йому підозри.

Також вказав, що угода підписана ним добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин та йому було роз`яснено що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, положення ч.2 ст. 473 КПК, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості та обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК.

Також колегія суддів зауважує, що в участь у розгляді цієї справи в суді першої інстанції приймав адвокат ОСОБА_11 , який здійснював захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_5 .

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.04.2020 у справі № 344/2514/19, згідно якої, право обвинуваченого на визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення та укладення угоди про визнання винуватості передбачено діючим кримінальним процесуальним законом і може бути вільно використано ним відповідно до принципу диспозитивності.

Як убачається з угоди про визнання винуватості від 30 жовтня 2024 року підозрюваний ОСОБА_5 беззастережно та повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, (а.с.14), про що підтвердив у в судовому засіданні, а тому посилання апелянта щодо часткової визнання свої вини та відсутність об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_5 злочину - фізичного насильства, не заслуговують на увагу.

Твердження захисника стосовно неосудності чи обмеженої осудності ОСОБА_5 у зв`язку його перебування на обліку у лікаря-нарколога є необгрунтовом та не підтвердженим матеріалами справи, оскільки будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів стороною захисту не надано, а клопотання про залучення експерта для проведення психіатричної експертизи для визначення стану неосудності чи обмеженої осудності ОСОБА_5 в суді першої інстанції не заявлялось.

Стосовно обраного виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 то колегія суддів вважає, що воно ґрунтується на вимогах закону, оскільки сторони узгодили її в угоді про визнання винуватості 30 жовтня 2024 року в межах санкції ст. 126-1 КК, а саме 1 рік позбавлення волі, та на підставі ст.ст. 71, 72 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2024 року, та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці (а.с.15).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що вирок місцевого суду є законний, обґрунтований та вмотивований, ухвалений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його скасування та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3