КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/3715/2025 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Святошиснького районного суду Київської області від 12 березня 2025 року, якою продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 10 травня 2025 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Святошиснького районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, до 10 травня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 908 400 гривень.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а тому являє собою значну суспільну небезпеку, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків або іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, продовжують існувати, а інші, більш м`які запобіжні заходу не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,або визначити розмір застави, який буде відповідати принципу пропорційності та реальним фінансовим можливостям обвинуваченого, а саме у розмірі 290 000 гривень.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 12 березня 2025 року, з тих підстав, що повний текст прийнятого судом рішення сторона захисту отримала лише 18 березня 2025 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував у повній мірі відсутність підстав для подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою, а також необгрунтованість заявлених прокурором ризиків. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 має ряд тяжких хронічних захворювань та в умовах слідчого ізолятора стан його здоров`я значно погіршився, що може призвести до летальних наслідків.

Розглянувши клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали від 12.03.2025, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне поновити йому строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши надані матеріали провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" зазначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Відтак, враховуючи обставини вчинення злочинів обвинуваченим, які інкримінуються стороною обвинувачення, суспільний інтерес наразі у даному випадку переважає над правилом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києвавід 12 березня 2025 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 10 травня 2025 року, з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 908 400 гривень.

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника, таке рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом у повній мірі дотримано вимоги кримінального процесуального закону в ході розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою.

З ухвали суду першої інстанції убачається, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, судом повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Так, судом враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та, з огляду на стадію судового провадження, встановлено, щона даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість обвинуваченого ОСОБА_7 ухилитися від суду, оскільки він обізнаний про суворість передбаченого законом покарання, у випадку визнання його винуватим, ризики того, що обвинувачений зможе вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків, які ще не допитувалися судом, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, переконливих даних про зменшення чи відсутність вказаних ризиків, які свідчили би про можливість застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, судом не встановлено.

Окрім того, судом у повній мірі перевірено доводи сторони захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого та встановлено, що ОСОБА_7 в умовах СІЗО був обстежений лабораторно та консультований лікарем-терапевтом. За результатами обстеження ОСОБА_7 дійсно встановлено діагнози, зазначені захисником, про те, за час перебування в установі, стан здоров`я ОСОБА_9 задовільний. Стаціонарного лікування як в умовах київської міської медичної частини так і в лікарняних закладах МОЗ України він не потребує.

Належних доказів, які б вказували на неможливість ОСОБА_7 утримуватися в умовах слідчого ізолятора захисником ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду не надано.

Таким чином, місцевим судом належним чином враховано сукупність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та зроблено обгрунтований висновок про те, що доводи сторони захисту не спростовують заявлених ризиків та не можуть слугувати підставою для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисника про визначення непомірно великого розміру застави, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, з огляду на те, що саме визначений місцевим судом розмір застави, на даній стадії судового провадження зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року та зміни обвинуваченому запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга захисника як необґрунтована задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 , - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4