Рівненський апеляційний суд
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем Україн

14 серпня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/10531/25

Провадження № 11-сс/4815/235/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22 липня 2025 року про продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000254 від 25.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22 липня 2025 року задоволено клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та продовжено щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 26 серпня 2025 року без визначення розміру застави.

Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що при винесенні ухвали судом першої інстанції не враховано те, що злочин скоєний з необережності, підозрюваний надає слідству викривальні покази, під час вчинення інкримінованого злочину перебував у відпустці на лікуванні з приводу поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, а саме мінно-вибухову травму, множинні вогнепальні осколкові сліпі переломи кісток правої стопи зі зміщенням та наявністю сторонніх тіл, яке відноситься до тяжких.

Зазначає, що згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого №425 на ім`я ОСОБА_6 , в графі трудові рекомендації вказано: спостереження в травматолога по місцю проживання, перев`язки п/о рани 1 раз на день з антисептиком, іммобілізація правої нижньої кінцівки, ходьба на двох милицях з дозованим навантаженням на травмовану кінцівку. Крім того необхідне видалення металоконструкції в травматологічному відділенні по місцю перебування після консолідації перелому, контроль клінічного аналізу крові 1 раз на 15 днів протягом трьох місяців, однак вказані рекомендації лікарів після взяття підозрюваного під варту не виконувалися через відсутність у СІЗО як відповідних лікарів, так і обладнання, завдяки якому можна було б встановити як проходить одужання.

Наголошує, що на сьогодні проведено всі слідчі дії, допитані свідки та потерпілі, проводяться експертизи, ОСОБА_6 визнає свою вину в повному обсязі, що вказує на відсутність ризиків, пов`язаних з переховуванням від слідства та суду або незаконного впливу на свідків чи вчинення іншого правопорушення, та свідчить про те, що він виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки. При цьому вказує, що потерпілі також просять змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, що підтверджується їх заявами.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 22 липня 2025 року та постановити нову, якою обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , або інший альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечив проти її задоволення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 інкримінується те, що він, діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, 25 травня 2025 року приблизно о 10 год. 20 хв. у порушення підпункту б) пункту 2.3, підпункту а) пункту 2.9, пункту 12.3 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи легковим автомобілем Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Городище-Рівне-Старокостянтинів зі сторони м. Сарни Рівненської області в напрямку м. Костопіль Рівненської області в с. Мирне Рівненського району Рівненської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки й не врахував її при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу і допустив зіткнення із задньою частиною легкового автомобіля Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , яка рухаючись попереду у попутному напрямку зупинилася з метою виконання маневру повороту ліворуч.

Після вказаного зіткнення автомобіль Opel Zafira виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення із автомобілем Mercedes-Benz 815, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Opel Zafira ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих травм загинув на місці події.

26 травня 2025 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, а саме: протоколом огляду місця події, речовими доказами, вилученими з місця події, показаннями потерпілої та свідків, висновком № 25 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, відповідно до якого ОСОБА_6 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, висновками судової інженерно-транспортної експертиз та іншими матеріалами провадження в їх сукупності.

Крім того, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, злочин, за яким ОСОБА_6 повідомлено про підозру, у відповідності до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, на думку апеляційного суду, на даному етапі досудового розслідування доведеним є ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, систематично притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, зокрема двічі за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, однак висновків для себе не зробив та знову сів за кермо у нетверезому стані, що сам підтвердив, в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода, що спричинило смерть потерпілого.

Доводи захисника про те, що потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_13 не заперечували проти обрання підозрюваному запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, зокрема цілодобового домашнього арешту, а також позитивні характеристики з військової частини беруться до уваги, однак колегія суддів враховує характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , спосіб його вчинення та наслідки, які призвели до смерті особи, тому вважає, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даний час буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.

Щодо посилання захисника на необхідності проходження підозрюваним лікування, отриманого під час виконання бойових завдань апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги особам, взятим під варту, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 р. №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах слідчого ізолятору (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку, а керівництво слідчого ізолятору забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини слідчого ізолятору закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Крім того, у разі відсутності лікарів у слідчому ізоляторі особи, яким потрібне лікування, направляються до найближчого закладу охорони здоров`я, який має можливість надати необхідну медичну допомогу. Це може бути цивільна лікарня або інший медичний заклад, який має відповідні умови для лікування та обстеження ув`язнених.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Крім того, сторона захисту не позбавлена права в подальшому звернутися з клопотанням про зміну запобіжного заходу.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчого з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу, які були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття законного судового рішення, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22 липня 2025 року про продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000254 від 25.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3