справа № 208/4367/25
провадження № 1-кс/208/1494/25
УХВАЛА

11 квітня 2025 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000225 від 03.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із клопотанням, в якому просить накласти арешт на автомобіль «УАЗ-452», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

До судового засідання прокурор, який повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання не з`явився, але подав заяву про підтримання заявленого клопотання та проведення судового розгляду за його відсутності.

Власник майна ОСОБА_4 до суду не з`явився, причин неявки не повідомив.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Зі змісту клопотання та доданих документів вбачається, що 02.04.2025 приблизно о 22:45 год., водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовослужбовець ЗСУ, В/Ч НОМЕР_2 ), керуючи автомобілем «УАЗ-452», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався на ньому по проїжджій частині вул. Центральна зі сторони м. Костянтинівка в напрямку м. Дружківка на території с Олексієво-Дружківка Краматорського району Донецької області. Проїжджаючи ділянку дороги в районі кілометрового знаку «2 км» автодороги «О0523» сполученням «Олексієво-Дріжківка-Костянтинівка», водій ОСОБА_5 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по напрямку руху автомобіля «УАЗ-452»

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_6 помер о 23:15 год., перебуваючи в приймальному відділенні КНП ЦМКЛ Дружківської MP.

03.04.2025 слідчим проведено огляд місця ДТП, в ході якого оглянуто автомобіль марки «УАЗ-452», реєстраційний номер НОМЕР_1 на якому зафіксовані механічні пошкодження. Після проведення огляду зазначений транспортний засіб був вилучений.

Автомобіль «УАЗ-452», реєстраційний номер НОМЕР_1 для подальшого його зберігання направлено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Донецькій області, розташованому за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Академічна, 77р де він знаходиться на теперішній час.

03.04.2025 автомобіль «УАЗ-452», реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 7 ст. 237 КПК України, автомобіль «УАЗ-452», реєстраційний номер НОМЕР_1 є тимчасово вилученим майном.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль «УАЗ-452», реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі права власності належить ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: м. Харків, б-р. Профспілковий, 5.

Фактичним користувачем автомобіля «УАЗ-452», реєстраційний номер НОМЕР_1 є військовослужбовець ЗСУ, ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Автомобіль «УАЗ-452», реєстраційний номер НОМЕР_1 є засобом вчинення кримінального правопорушення та на ньому збереглися сліди злочину у вигляді механічних пошкоджень.

Крім того, під час досудового розслідування для встановлення об`єктивних обставин дорожньо-транспортної події є необхідним та обов`язковим проведення слідчих дій з автомобілем «УАЗ-452», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме його огляду та призначення судових автотехнічної, транспортно-трасологічної та криміналістичної експертиз.

Повернення автомобіля «УАЗ-452», реєстраційний номер НОМЕР_4 його власнику чи користувачу, може призвести до знищення слідової інформації чи вчинення інших дій з транспортним засобом, які можуть зашкодити завданням кримінального провадження та встановленню всіх обставин справи.

Таким чином, є необхідність в накладенні арешту на майно, а саме - на автомобіль «УАЗ-452», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є речовим доказом, оскільки він є предметом та засобами вчинення кримінального правопорушення та на ньому збереглися сліди кримінального правопорушення, що можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, враховуючи, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його зникнення, реалізації або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, просить накласти арешт на вказаний автомобіль.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до п.1 ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

В силу ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст.170 КПК України).

При цьому, ч.3 та ч.5 ст.132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п.7 ч.2 ст.131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Характер та обсяг доказів, що збираються стороною обвинувачення, мають відповідати фактичним обставинам справи та правовій кваліфікації кримінального провадження.

У відповідності до ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Враховуючи вимоги ст.170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції слідчого, який довів обґрунтованість заявленого клопотання, враховуючи те, що підставою клопотання є те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, є речовим доказом, та має доказове значення для встановлення фактичних обставин події кримінального правопорушення, а тому з метою його збереження, унеможливлення пошкодження та знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази, арешт майна є в достатній мірі необхідним та таким, що забезпечить потреби кримінального провадження.

Керуючись ст.36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль «УАЗ-452», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на підставі права власності належить ОСОБА_4 , фактичним користувачем якого є військовослужбовець ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_7 .

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1