печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0002145 від 05.08.2025, -

В С Т А Н О В И В :

20.08.2025 у провадження слідчого судді ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0002145 від 05.08.2025.

Клопотання обґрунтовує тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002145 від 05.08.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, діючи за попередньою змовою між собою, маючи умисел на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що в умовах дії на території України правового режиму «Воєнний стан», введеного Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», із подальшими змінами та доповненнями та у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (далі - Правила перетинання державного кордону), військовозобов`язаним громадянам України віком від 18 до 60 років, виїзд за межі України заборонено, у період з 18.01.2023 по 05.02.2024 шляхом внесення до системи «ЄКІС-«Шлях» з використанням ФОП « ОСОБА_9 », ФОП « ОСОБА_10 », ФОП « ОСОБА_11 », ФОП « ОСОБА_12 » та ФОП « ОСОБА_13 », незаконно переправили, організували та посприяли порадами, наданням засобів та усуненням перешкод незаконному переправленню через державний кордон України 97 особам.

20.08.2025 у відповідності до ч. 1 ст. 278 КПК України, повідомлено про підозру в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України та сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Слідчий вказує, що метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 , згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Так, встановлено, що за матеріалами кримінального провадження, кримінальні правопорушення вчинено шляхом внесення неправдивих відомостей до системи «ШЛЯХ», які дають право виїзду за межі території України. Таким чином існують реальні підстави вважати, що ОСОБА_5 з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може сам безперешкодно покинути територію України.

Згідно з встановленими фактичними обставинами вчинення кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_5 , він безпосередньо супроводжував військовозобов`язаних осіб через прикордонні пункти пропуску на виїзд з України, чи сприяв іншим шляхом у цьому, сам безпосередньо перевозив транспортні засоби через кордон, має зв`язки з особами, які здійснюють переправлення осіб через державний кордон України, а тому може в будь-який час виїхати за кордон з метою переховування від органу досудового розслідування та суду.

Також, за матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_5 має тісні звязки з особами, які постійно виїжджають за кордон, проживає в пркордоноому регіоні України, у звязку з чим може скористатися вказаними чинниками та уникнути покарання шляхом переховування від органу досудового розслідування.

За матеріалами кримінального провадження невстановлені особи, як учасники групи, можуть допомогти ОСОБА_5 уникнути покарання шляхом переховування від органу досудового розслідування, чи здійснити інші дії, передбачені вимогами ст. 177 КПК України.

Окрім того, за матеріалами кримінального провадження ОСОБА_5 і на даний час періодично виїжджає за межі України та має можливості здійснювати виїзди у майбутньому, що надає йому змогу в будь який час безперешкодно перетнути державний кордон України та виїхати за її межі з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У ході досудового розслідування встановлено, що злочинні дії ОСОБА_5 пов?язані з внесенням недостовірних відомостей до системи «ШЛЯХ» з використанням електронних цифрових підписів підставних осіб, які на даний час у повній мірі органом досудового розслідування не відшукані, а тому є підстави вважати, що останній переховує їх в іншому місці, що вказує на необхідність проведення подальших слідчих (розшукових) дій, спрямованих на їх відшукання.

На даний час підозрюваний ОСОБА_5 до якого, у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень. У ході досудового розслідування необхідно провести ряд інших слідчих та процесуальних дій з метою виявлення та вилучення знаряддя вчинення злочину та інших речових доказів.

Під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 викоритсовував свої звязки та залучав сторонніх осіб як водіїв чи під час інших організаційних дій, а тому, перебуваючи на волі, зможе впливати на них з метою надання органу досудового розслідування неправдивих показів. Також останній має звязки з особами, яких переправив через кордон України та зможе впливати на останніх з метою зміни їхніх показів, що мають значення доказів у кримінальному провадженні.

Вчинене кримінальне правопорушення мало місце з використанням фіктивних ФОП тому, перебуваючи на волі, ОСОБА_5 зможе узгоджувати з вказаними вище особами їх показання під час досудового розслідування, щоб унеможливити встановлення істини у кримінальному провадженні.

Так, існує ризик того, що підозрюваний, будучи на волі, продовжить свою злочинну діяльність аналогічним способом та, вчиняючи інкриміновані йому кримінальні правопорушення, ОСОБА_5 може покращувати своє матеріальне становище та отримувати від цього незаконні доходи, маючи технічні, фізичні та інші можливості для цього.

Відтак, слідчи стверджує, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, а отже йому загрожує тяжке покарання, у разі визнання винним в інкримінованих злочинах.

У разі незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останній може вказаним шляхом чи іншим чином переховуватися від органу досудового розслідування, вільно знищити наявну у нього інформацію, речі та документи, які можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні, здійснювати вплив на свідків та продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що підозра є необґрунтованою, ризики нічим не підтверджуються.

Відтак, адвокат просив застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або зменшити розмір застави.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, підтримав позицію захисника.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Так, в ході розгляду встановлено, що 20.08.2025 у відповідності до ч. 1 ст. 278 КПК України, повідомлено про підозру в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України та сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України, уродженцю Чернівецької обл., Глибоцького р-н, с. Станівці, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджуються зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: матеріалами Державної прикордонної служби України (ОКПП «Київ») №05-187 -вн від 10.06.2025 щодо незаконного перетину осіб через державний кордон України;матеріалами Державної прикордонної служби України (ОКПП «Київ») та наданими копіями документів відносно 68 осіб, які подавались останніми при проходженні паспортного контролю в пункті пропуску «Порубне»;листами територіальних органів РТЦК щодо перебування на військовому обліку осіб, які незаконно перетинули державний кордон України;листом Державної служби України з безпеки на транспотті (Укртрансбезпека) за вих.№5724/12.2/15-25 від 01.07.2025 щодо видачі та анулювання ліцензії ФОП « ОСОБА_9 », ФОП « ОСОБА_10 », ФОП « ОСОБА_11 », ФОП « ОСОБА_12 » та ФОП « ОСОБА_13 », які використовувалися під час вчинення злочину;протоколом огляду документів від 07.07.2025, отриманих тимчасовим доступом від Укртрансбезпеки щодо отримання та анулювання ліцензій;запитом та листом про надання інформації ТОВ «Айгама» від 13.02.2024 щодо оплати ліцензій ФОП;протоколом огляду документів від 20.06.2025, отриманих від ТОВ «Айгама»;тимчасовим доступом до документів, які перебувають у володінні АТ «Універсалбанк»;протоколом огляду документів від 11.07.2024, отриманих в ході тимчасового доступу до АТ «Універсалбанк» щодо руху коштів між причетними особами та оплати за ліцензії ФОП;тимчасовим доступом до документів, які перебувають у володінні АТ КБ «Приватбанк»;протоколом огляду документів від 25.10.2024, отриманих в ході тимчасового доступу до АТ КБ «Приватбанк» щодо руху коштів між причетними особами та створення ЕЦП ФОП;протоколом огляду документів від 25.09.2024, отриманих в ході тимчасового доступу до АТ КБ «Приватбанк» щодо руху коштів між причетними особами щодо встановлених ІР-адрес, які використовувалися під час входу до електронного кабінету перевізника ФОП;рапортом ДКР НПУ щодо встановлених ІР-адрес, які використовувалися під час входу до електронного кабінету перевізника ФОП;листом інтернет провайдера ТОВ «Лангейт» №303;протоколом огляду документів від 22.07.2024, отриманих в ході тимчасового доступу до ТОВ «Лангейт»;листом інтернет провайдера ТзОВ «ДСС Груп» №09;протоколом огляду документів від 22.07.2024, отриманих в ході тимчасового доступу від ТзОВ «ДСС Груп»;листом інтернет провайдера ТОВ «Інтелект груп» №92;протоколом огляду документів від 22.07.2024, отриманого в ході тимчасового доступу до ТОВ «Інтелект груп»;листом інттернет провайдера ПП «Колумбус» №21-05/24-1;протоколом огляду документів від 22.07.2024, отриманих в ході тимчасового доступу від ПП «Колумбус»;листом Територіального сервісного центру № 7341 щодо реєстрації, перереєстрації транспортних засобів, які використовувалися під час організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України та додатками;листом про надання інформації від Територіального сервісного центру № 7343 щодо реєстрації, перереєстрації транспортних засобів, які використовувалися під час організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України та додатками;протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ;протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ;протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ;витягами з Єдиного реєстру довіреностей ; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 ; рапортом за результатом опитування в режимі відеоконференції гр. ОСОБА_9 ; рапортом за результатом опитування в режимі відеоконференції гр. ОСОБА_19 ; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_17 від 22.04.2025;протоколом огляду мобільного телефону від 12.05.2025; протоколом огляду мобільного телефону від 08.05.2025;протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_7 від 16.04.2025;протоколом допиту ОСОБА_20 від 08.07.2025;протоколом огляду документів від 11.07.2024, отриманих в ході тимчасового доступу від ПрАТ «ВФ Україна»;протоколом огляду документів від 15.07.2025, отриманих в ході тимчасового доступу від ПрАТ «ВФ Україна»;протоколом огляду речей, вилучених під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_20 ; протоколом за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 29.04.2024 протоколом огляду документів від 06.08.2025, отриманих в ході тимчасового доступу від ПраТ «Київстар».

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, встановив, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідним та достатнім для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Так, суд аналізуючи доводи сторони обвинувачення дійшов висновку, що підозра можливого вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення не є вочевидь необґрунтованою. Проте, наявні у матеріалах клопотання та дослідженні у судовому засіданні докази не доводять, що існує обґрунтованість підозри такого рівня, який є необхідним для обмеження прав і свобод особи шляхом продовження щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Разом з цим, слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Крім того, суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Так, відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Так, на думку слідчого судді ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, є часткового обгрунтованим, оскільки підозрюваний розуміючи, що вчинив тяжкий злочин може відчуваючи страх та невідворотність майбутнього покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя враховує, що на даний час у вказаному кримінальному провадженні не встановленні всі обставини, які підлягають доказуванню, а тому для уникнення покарання за скоєння особливо тяжкого злочину підозрюваний, перебуваючи на волі, може самостійно, або за допомогою інших невстановлених на даний час учасників знищити, сховати або спотворити речі і документи, які можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні та які на даний час не відшукані органом досудового розслідування, а тому даний ризик існує, з урахуванням особи підозрюваного.

Також, обґрунтована позиція органу досудового розслідування, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого, експертів слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими, експертами у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Тобто, ризик впливу на свідків, підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з цим, що стосується посилання сторони обвинувачення на наявність ризиків, а саме, що підозрюваний буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інше кримінальне правопорушення то слідчий суддя не приймає зазначене до уваги, з огляду на те, що такі посилання мають досить формальне обґрунтування та в контексті кримінального провадження і особи підозрюваного стороною обвинувачення не доведено.

Відтак, при розгляді клопотання встановлено, що вищенаведені у клопотанні слідчого ризики не містять переконливого обґрунтування, що тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який є винятковим, зможе забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків. Слідчий у клопотанні та прокурор в судовому засіданні не довели обставин, які свідчать про недостатність застосування щодо ОСОБА_5 , більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання вказаним ризикам.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Однак, враховуючи обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , тяжкість покарання, яке загрожує останьому у разі визнання його винним у зазначеному кримінальному правопорушенні, дані про особу підозрюваного, в тому числі і те, що він має постійне місце проживання та роботи, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, слідчий суддя приходить до висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Частиною 1 статті 181 КПК України зазначено, що домашній арешт - це запобіжний захід, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби.

Згідно ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Таким чином, з врахуванням зазначеного саме цілодобовий домашній арешт, як запобіжний захід, забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування, а також виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, оскільки з врахуванням обставин на які посилається орган досудового розслідування є необхідність у даному запобіжному заході, з метою запобігання ризикам.

Відтак, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування певних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на підозрюваного обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 20.10.2025.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0002145 від 05.08.2025 - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0002145 від 05.08.2025, а саме: до 20.10.2025 включно.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у кримінальному провадженні щодо обставин кримінального провадження, перелік яких прокурор має довести до відома підозрюваному.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , до виконання органу Національної поліції за його місцем проживання.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладається на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_21