В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2025 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000346 від 02.02.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, військовослужбовця, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 у невстановлений слідством час та за невстановлених обставин, але не пізніше 23:10год. 01.02.2025, діючи умисно, всупереч вимог ст.68 Конституції України, п.2 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою ВР України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 №2471-ХІІ, п.п.9, 11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою КМУ від 12.10.1992 №576 з наступними змінами, п.15.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №662, незаконно, за відсутності передбаченого законом дозволу, придбав саморобний вибуховий пристрій невстановленого типу, до складу якого входили: заряд вибухової речовини та запал типу УЗРГМ-2, та зберігав такий при собі за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 83/307, до 23:10год. 01.02.2025.

Крім цього, 01.02.2025 приблизно о 23:10год. ОСОБА_5 , перебуваючи у публічному місці приміщенні готелю «Арена», що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 83, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки та моралі, вчинив хуліганські дії, які за своїм змістом відзначалися особливою зухвалістю.

Так, ОСОБА_5 усвідомлюючи, що перебуває у публічному місці, умисно, безпричинно, виражаючи явну неповагу до суспільства, виявляючи зневагу до елементарних правил поведінки у громадському місці, загальноприйнятих норм моралі та добропристойності, використовуючи заздалегідь заготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень, а саме саморобний вибуховий пристрій невстановленого типу, до складу якого входили: заряд вибухової речовини та запал типу УЗРГМ-2, привів його у дію та кинув в коридорі поблизу кімнати №307 готелю «Арена», що у м.Львові, вул. Городоцька, 83, в результаті чого відбувся вибух, яким пошкоджено стіни, двері, вікна та підлогу будівлі готелю «Арена» та було тимчасово призупинено його роботу, чим вчинив грубе порушення громадського порядку та створив реальну загрозу для життя чи здоров`я людей, які перебували в приміщенні вказаного готелю.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, підтвердив, що обставини справи повністю відповідають вказаному в обвинувальному акті та щиро розкаявся. Повідомив, що з 2014 року брав участь в АТО, а потім у повномасштабній війні з Російською Федерацією. Після отримання поранення він проходив лікування у м. Львові. Перебуваючи у приміщенні готелю, саме внаслідок посттравматичного синдрому, тривалої участі у бойових діях, він застосував раніше знайдених вибуховий пристрій, який зберігав у себе. Багатьох обставин він не пам*ятає, однак, просив врахувати, що вже пройшов лікування, в тому числі у психіатра. Протягом усього часу розгляду справи стверджував, що має намір продовжити несення військової служби для захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти Держави Україна.

Він критично оцінює свої протиправні дії, засуджує свою поведінку, висловив жаль з приводу вчиненого, службою в ЗСУ у період війни хоче виправити скоєне.

Представник потерпілого ДП «Львівський державний цирк» в судовому засіданні повідомив, що обвинувачений частково відшкодував завдані ним матеріальні збитки. З огляду на викладене, враховуючи особу ОСОБА_5 , просив суд звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_5 своєї вини в інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях, погодженні з кваліфікацією вчинених ним діянь, підтвердженням фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, а також документами, що характеризують його особу.

За викладених вище обставин суд, допитавши обвинуваченого, вважає, що вина ОСОБА_5 доведена, а його дії слід кваліфікувати як:

-незаконне придбання та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.263 КК України;

-хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.296 КК України.

Мотиви призначення покарання судом.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, що узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує наступні обставини:

- ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які віднесено кримінальним законом до тяжких злочинів, згідно з класифікацією кримінальних правопорушень, які містяться в ст.12 КК України;

- особу обвинуваченого, який раніше судимий, на момент вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебував. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 має неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 одружений з ОСОБА_8 . Крім того, суд враховує що на момент вчинення злочинів ОСОБА_5 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 у званні старшого сержанта та наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 17.03.2025 року № 79 останнього визнано таким, що справи та посаду здав та вибув до нового місця служби до військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 ). Крім того, суд приймає до уваги, що згідно довідки про безпосередню участь ОСОБА_5 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, виданої командиром військової частини НОМЕР_4 року за №1629/49/282 від 17 березня 2025 року, старший сержант ОСОБА_5 дійсно в період з 19.07.2022 по 28.11.2022; з 18.11.2022 по 21.06.2023; з 24.06.2023 по 30.07.2023; з 10.05.2024 по 18.05.2024; з 16.07.2024 по 29.07.2024; з 01.01.2025 по 05.01.2025; з 10.03.2025 по 17.03.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Краматорськ, н.п. Ямполівка Лиманської МТГ Донецької області, н.п. Тернова Липецької СТГ ; н.п. Кругляківка Курилівського СГ Куп`янського району, н.п. Борова Борівської СГ Ізюмського району Харківської області. Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_6 , виданого 20.07.2016 управлінням персоналу штабу управління оперативного командування «Південь» ОСОБА_5 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій;

-- в силу статті 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання суд визнає вчинення злочину загальнонебезпечним способом;

- в силу статті 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та часткове відшкодування завданих збитків.

Системне тлумачення законодавства та судової практики вказує на те, що щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює правопорушення, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання, що має місце у даному випадку.

В ході розгляду справи встановлено, що визнавальні покази обвинуваченого ОСОБА_5 свідчать про справжність, щирість, дійсність визнання вини, висловлення жалю з приводу вчиненого шляхом відповідного ставлення до скоєного, належну критичну оцінку ним своєї протиправної поведінки, її осуд, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. В матеріалах справи міститься квитанція від 22.04.2025 про відшкодування ОСОБА_5 ДП «Львівський державний цирк», код ЄДРПОУ 02174626 матеріальних збитків на суму 20000 грн.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання:

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

-за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 , на думку суду, на даний час, не становить високої небезпеки для суспільства, має міцні соціальні зв`язки, зокрема одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї провини; щире каяття, усвідомлення та засудження обвинуваченим вчинених ним суспільно небезпечних дій; часткове відшкодування шкоди в розмірі 20000 грн., наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 статусу учасника бойових дій та статусу діючого військовослужбовця (у званні старшого сержанта), активну участь та безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України в зонах бойових дій, також, виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, враховуючи тяжкість вчинених ним злочинів, дані про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вказані обставини істотно знижують ступінь вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та дають підстави для звільнення від відбування покарання останнього з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, адже така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, і буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, враховуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , який неодноразово під час судового розгляду зазначав, що він як військовослужбовець продовжить військову службу в Збройних Силах України, суд приходить до висновку, що застосування покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням відповідає інтересам суспільства в період повномасштабної війни з Російською Федерацією.

Згідно ч.4 ст.76 КК України, нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. У свою чергу, справедливість - це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Наведене покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Щодо цивільного позову у кримінальному провадженні.

Під час розгляду кримінального провадження ДП «Львівський державний цирк» був заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 252012,22 грн. Підставою цивільного позову позивач зазначив те, що обвинувачений використовуючи заздалегідь заготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень, а саме саморобний вибуховий пристрій невстановленого типу, до складу якого входили: заряд вибухової речовини та запал типу УЗРГМ-2, привів його у дію та кинув в коридорі поблизу кімнати №307 готелю «Арена», що у м. Львові, вул. Городоцька, 83, в результаті чого відбувся вибух, яким пошкоджено стіни, двері, вікна та підлогу будівлі готелю «Арена» та було тимчасово призупинено його роботу.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 цивільний позов визнав повністю.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За нормами ч.2 ст.127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Як передбачено у ч.1 ст.128 КПК, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За таких обставин, з урахуванням позиції обвинуваченого ОСОБА_5 , який цивільний позов визнав повністю, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення.

Поряд з цим, оскільки обвинувачений в ході судового розгляду частково відшкодував завдану матеріальну шкоду в сумі 20000 грн., що підтверджується відповідною банківською квитанцією, суд приходить до висновку, що з обвинуваченого на користь цивільного позивача слід стягнути 232012,22 грн. на відшкодування завданих збитків (252012.22 грн. 20000 грн. = 232012,22 грн).

Щодо запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 24.03.2025 року у справі № 463/1009/25 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1681680 грн.

Згідно ст.377 КПК України якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства та призначення їй покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, суд вважає недоцільним продовження строку обраного відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, у зв`язку з чим даний запобіжний захід підлягає скасуванню зі звільненням ОСОБА_5 з-під варти у залі суду.

Процесуальні витрати.

При ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відтак, з обвинуваченого слід стягнути на користь держави 8754,90 грн. витрат на проведення судових вибухо-технічних експертиз, а саме:

- 3975,5 грн. за надання Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України висновку експерта №СЕ-19/114-25/2956-ВТХ від 25.02.2025 року;

- 4775,40 грн. за надання Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України висновку експерта №СЕ-19/114-25/2959-ФХВР від 12.03.2025 року.

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ч. 6 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, і призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

-за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає тривалістю в три роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У разі реального відбування покарання ОСОБА_5 , відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати строк його перебування під вартою (з 24 березня 2025 року по 02 травня 2025 року) у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати і звільнити його з-під варти у залі суду.

Інший запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_5 , не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави понесені витрати на проведення експертиз в розмірі 8754 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят чотири) грн. 90 коп.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Державного підприємства «Львівський державний цирк» (юридична адреса: м. Львів, вул. Городоцька, 83, ) завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду у сумі 232012 (двісті тридцять дві тисячі дванадцять) грн. 22 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 06.02.2025 року у справі № 463/1009/25 на речі, які були вилучені 02.02.2025 під час проведення огляду місця події за адресою: м. Львів, вул. Городоцька 83,- скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- DVD-R диск - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- механічну частину підривача УЗРГМ з механічними пошкодженнями, зразки піщаної суміші з епіцентру вибуху, зразки лінолеуму з рваними краями та слідами кіптяви, дві пусті пляшки від горілки, банку від енергетика, скляну кружку, запобіжний важіль взводу, запобіжне кільце з чекою, кобуру для пістолета коричневого кольору, змив РБК з підлоги в кімнаті №307, змив РБК з підлоги перед порогом в кімнату №307, - знищити;

-мобільний термінал марки «Самсунг», чорного кольору, паспорт, військовий квиток та УБД видані на ім`я ОСОБА_5 , - повернути ОСОБА_5 .

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1