ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1899/25 Справа № 336/7217/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченої: ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Новобаварського районного суду м. Харкова)

законного представника

обвинуваченої: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з

Новобаварського районного суду м. Харкова)

захисника: ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції з

Вознесенського районного суду м. Запоріжжя)

прокурора: ОСОБА_9 ( в режимі відеоконференці)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2025 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000739 від 14.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2025 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Харкова, громадянку України, з неповною середьною освітою, неодружену, офіційно не працювала, зареестрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої-08.11.2023 р.Дніпровським районним судом м.Києва за ч.4 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

визнано винуватою за ч.4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за новим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 08.11.2023 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Вирішено питання щодо зарахування у строк відбування покарання попереднє ув`язнення обвинуваченої з 14.05.2024 року по 16.05.2024 року.

Вирішено питання щодо судових витратах та речових доказах.

Цим же вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, громадянина України, без освіти, неодруженого, офіційно не працював, зареестрований за адресою: АДРЕСА_2 , до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого

-07.10.2024р. Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.4 ст.185 К України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.10.2024 року, яким ОСОБА_10 засуджено за ст. 185 ч. 4 КК України, виконувати окремо.

Вирок у відношенні ОСОБА_10 в апеляційному порядку не оскаржується.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , маючи умисел на вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення, під виглядом працівників волонтерської організації, якими вони насправді не були, шляхом обману проникла до житла особи похилого віку , де вчинила крадіжку грошових коштів при наступних обставинах.

14.05.2024року о 13-25 годині у період дії воєнного стану, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, продовженого Указом Президента України № 271/2024 від 06.05.2024, ОСОБА_6 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , взявши з собою поліетиленовий пакет, в якому містились продукти харчування, прийшли до житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 , де в квартирі АДРЕСА_5 проживає особа похилого віку - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Подзвонивши в двері квартири, останні повідомили, що вони є представниками громадської організації «Товариства Червоного хреста»,потерпіла ОСОБА_11 , будучи введеною в оману, впустила останніх в квартиру.

Перебуваючи в приміщенні кухні квартири, останні передали ОСОБА_11 поліетиленовий пакет, всередині якого знаходились продукти харчування, та попросили написати розписку про його отримання.

Маючи на меті, встановити наявність грошових коштів у потерпілої та їх місцезнаходження, ОСОБА_6 повідомила останній, що ,окрім продуктового набору, їй виділена грошова допомога у розмірі 500 гривень, проте у них наявна лише купюра номіналом 1000 гривень, тому попросили надати їм решту в розмірі 500 гривень. ОСОБА_11 , не здогадуючись про дійсні наміри вказаних осіб, пройшла до кімнати квартири та дістала з гаманця грошові кошти, купюрою номіналом 500 гривень, після чого повернулася до кухні, де її чекали ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, маючи на меті відвернення уваги потерпілої, а також можливості залишитись одній, під приводом скористатися вбиральнею, непомітно пройшла до житлової кімнати, після чого діючи умисно, повторно, таємно викрала з пакету грошові кошти в сумі 74500 гривень, які помістила до своєї жіночої сумки через плече з написом «Louis Vuitton», після чого повернулась на кухню, де на неї очікував ОСОБА_10 , який контролював дії ОСОБА_11 .

Після чого ОСОБА_6 взяла з грошей, викрадених з кімнати ОСОБА_11 , купюру номіналом 1000 гривень та передала їх потерпілій ОСОБА_11 під виглядом грошової допомоги,в свою чергу ОСОБА_11 передала ОСОБА_6 решту- грошові кошти на суму 500 гривень однією купюрою, після чого продовжила писати розписку про отримання продуктового набору у зошиті, який їй надала ОСОБА_6 ,під пильним наглядом ОСОБА_10 , який весь час знаходився поруч.

В подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 з викраденими грошовими коштами залишили місце вчинення злочину та пішли в напрямку вулиці Чарівної в місті Запоріжжя, де мали можливість розпорядитися грошовими коштами,чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 74 500 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційних скарги і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

Не погодився з рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_6 , призначивши їй покарання у виді 4 років позбавлення волі, приєднавши частково до нього на підставі ч.1 ст. 71 КК України покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 08.11.2023 року та остаточно призначити покарання у виді 4 років і 1 місяця позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 536 КПК України виконання вироку відстрочити на час до досягнення дочкою засудженої 3- х років.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок підлягає зміні через його суворість та неврахування всіх пом`якшуючих обставин, з застосуванням в новому вироці суду положень ст. 69 КК України.

Зазначає, що обвинувачена є неповнолітньою та на момент вчинення кримінального правопорушення була вагітною, а на теперішній час є матір`ю.

Сторона захисту вказує, що судом не з`ясовано всі обставини особистості неповнолітньої обвинуваченої, яка згідно судової доповіді має середній ризик вчинення повторного правопорушення, поведінка обвинуваченої змінилась після знайомства з ОСОБА_12 , навчається, має позитивну характеристику та займається вихованням доньки.

Також судом не враховано пом`якшуючу обставину - вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності та не надано оцінку таким доводам сторони захисту.

Вважає необхідним врахувати, що при призначенні покарання неповнолітнім важливіше виправлення засуджених, а вже потім на меті стоїть кара.

Позиції сторін в суді :

Захисник під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній.

Обвинувачена та законний представник обвинуваченої підтримали думку захисника та просили змінити рішення суду першої інстанції.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники судового розгляду були повідомлені належним чином про день, час та місце апеляційного розгляду, клопотань про апеляційний розгляд за їх участі або про відкладення такого розгляду не надали. З урахуванням вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Вирок стосовно ОСОБА_10 в апеляційному порядку не оскаржується тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за яке її засуджено, та кваліфікацію її дій в апеляційній скарзі захисником не оспорюються, тому апеляційним судом не перевіряються

Доводи сторони захисту в частині невідповідності призначеного обвинуваченій ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості, є непереконливими, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Зазначене роз`яснення надав Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 716/1224/19.

При вирішенні питання про призначення покарання і його розміру суд першої інстанції взяв до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка має постійне місце реєстрації та проживання, до затримання офіційно не працювала, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, однак була судима та вчинила злочин в період іспитового строку.

Також, судом першої інстанції встановлено обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК - вчинення злочину в неповнолітньому віці та наявність на утриманні обвинуваченої малолітньої дитини, 2024 р.н.

Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Крім того судом першої інстанції враховано досудову доповідь про неповнолітню обвинувачену, згідно якої батьки не мали впливу на обвинувачену , не контролювали її поведінку остання вважає, що немає потреби дотримуватись законослухняної поведінки, відверто демонструє небажання дотримуватись законів, застосовує емоційні маніпуляції з метою задоволення власних потреб, виправдовує свою поведінку за вчинений злочин, оскільки любить гроші, які легше вкрасти, ніж тяжко працювати. Впевнена, що деякі злочини не завдають шкоди, у їх скоєнні немає нічого поганого, переконана, що можна вчиняти злочини проти людей похилого віку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції в про те, що призначене обвинуваченій ОСОБА_6 остаточне покарання за вчинення інкримінованих йому злочинів у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяця є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, тому підстави для призначення їй більш м`якого покарання відсутні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що, врахувавши сукупність зазначених обставин та характеристику особи обвинуваченої, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому колегія суддів зазначає, що ОСОБА_6 раніше була засуджена за ч.4 ст. 185 КК України Дніпровським районним судом м. Києва за обставин, які є аналогічними обставинам даного кримінального провадження.

Крім того, з матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 може обвинувачуватись у вчиненні інших злочинів, що і підтвердила ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції, вказавши, що на теперішній час в провадженні Салтівського районного суду м. Харкова перебуває ще одна справа за її обвинуваченням за ч.4 ст. 185 КК України.

Також судом першої інстанції в своєму рішенні вірно враховано та дотримано приписів норм кримінального закону та положень судової практики, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим, з чим погоджується й колегія суддів.

Таким чином, доводи захисника про неврахування пом`якшуючих обставин при призначенні покарання ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження. Суд, призначаючи покарання обвинуваченій врахував її неповнолітній вік та наявність на утриманні неповнолітньої дитини. Натомість враховуючи дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції призначив покарання, яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Крім того в апеляційній скарзі захисником порушено питання про застосування вимог ч.1 ст. 536 КПК України та відстрочення виконання вироку на час до досягнення дочкою засудженої трьох річного віку на що колегія суддів повідомляє наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 536 КПК України виконання вироку про засудження особи до виправних робіт, арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі може бути відстрочено у разі вагітності засудженої або за наявності у неї малолітньої дитини - на час вагітності або до досягнення дитиною трьох років, якщо особу засуджено за кримінальний проступок або злочин, що не є особливо тяжким.

Колегія суддів зазначає, що вказані вимоги закону регулюють порядок вирішення питання відстрочки виконання вироку виключно після набрання вироком законної сили, в порядку, передбаченому розділом VIII КПК України та на даному етапі судом апеляційної інстанції не вирішуються.

Судом першої інстанції при призначенні міри покарання враховані всі необхідні обставини, зокрема дані, які характеризують обвинувачену, обставини кримінального правопорушення, будь-яких інших доказів, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо особи обвинуваченої, при розгляді кримінального провадження в апеляційній інстанції на підтвердження доводів апеляційної скарги не надано.

Враховуючи наведене та вимоги ст. ст. 65 КК України, колегія суддів вважає, що рішенням суду першої інстанції про призначення міри покарання ОСОБА_6 межах санкції статті інкримінованого кримінального правопорушення, будуть дотримані загальні засади призначення кримінального покарання, зокрема принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та відповідає ступеню тяжкості вчиненого діяння, буде справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення останньої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Отже, рішення суду першої інстанції є справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченої є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419, 532 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2025 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000739 від 14.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: