Справа № 369/5997/25
Провадження №1-кс/369/1137/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання слідчого слідчого відділу ВП №4 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000063 від 05.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.03.2025 о 19 год. 58 хв. зайшов на територію клініки «Надійні руки», яка розташована за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Гореничі, вул. Нова, буд. 3-Б та підійшов до автомобіля марки «Тесла модель Y» із д.н.з. НОМЕР_1 та почав його оглядати.

Реалізуючи вищевказаний злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що в державі Україна діє воєнний стан, перебуваючи на території клініки «Надійні руки» за вищевказаною адресою, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до задніх дверей з лівої сторони автомобіля марки «Тесла модель Y» із д.н.з. НОМЕР_1 та шляхом розбиття вікна вищевказаних дверей авто викрав майно належне ОСОБА_8 , а саме: 340 000 гривень, 2550 доларів США (згідно курсу Національного банку України станом на 04.03.2025 рік становить 106024 грн. 41 коп.).

В подальшому, ОСОБА_7 , з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав матеріального збитку гр. ОСОБА_8 .

07.04.2024 слідчим СВ ВП №4 Бучанського РУП ГУНП в Київській області за погодженням з прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України підозрюється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, громадянин України, уродженець міста Хрустальний Луганської області, з середньою освітою, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-протоколом прийняття заяви про вчинення злочину ОСОБА_8 від 04.03.2025;

-протоколом огляду місця події від 04.03.2025;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 05.03.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 05.03.2025;

-протоколом огляду відеозапису від 05.02.2025;

-протоколом огляду відеозапису від 05.02.2025;

-протоколом огляду мобільного телефону від 13.03.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 07.03.2025;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з свідком ОСОБА_10 від 07.03.2025:

-протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 07.03.2025;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з свідком ОСОБА_11 від 07.03.2025:

-протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 06.03.2025:

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з свідком ОСОБА_12 від 06.03.2025:

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 06.03.2025;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з свідком ОСОБА_14 від 06.03.2025:

-протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 06.03.2025:

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з свідком ОСОБА_15 від 06.03.2025:

-рапортами від оперативних співробітників;

-протоколом огляду відеозапису від 07.03.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 17.03.2025;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з свідком ОСОБА_16 від 17.03.2025:

-протоколом обшуку від 07.03.2025;

-повідомленням про підозру ОСОБА_7 від 07.04.2025;

-та іншими матеріалами в їх сукупності.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Просив суд задовольнити клопотання та застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українеця, громадянина України, уродженеця міста Хрустальний Луганської області, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, з подальшим триманням в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб, включно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила суд задовольнити його.

Підозрюваний та захисник проти вимог клопотання заперечували, просили суд відмовити в задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить наступних висновків.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, встановив, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Разом з тим, клопотання не містить переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих діянь, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Оцінюючи зібрані у справі докази, надавши оцінку встановленим фактам щодо особи підозрюваного, наявність ризиків у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що запобіжний захід на застосуванні якого наполягає сторона обвинувачення не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 107, 176, 177, 178, 179, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Хрустальний, Луганської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строків досудового розслідування, а саме до 07 червня 2025 року, включно.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_7 , залишати місце свого проживання в період доби з 21:00 год. вечора по 08: 00 год. ранку наступного дня за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати підозрюваного:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

-не відлучатися зі свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 21:00 год. вечора до 08:00 год. ранку наступного дня;

-утримуватись від спілкування із потерпілим, свідками у даному кримінальному провадженні.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту та покладення обов`язків відповідно до ч. 5 ст. 194 КК України визначити строком до 07 червня 2025 року, включно в межах строків досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду проголошено 14 квітня 2025 року о 11:00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_17