У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів

судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Херсоні, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000368.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 26.05.2025 р., без визначення розміру застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосування електронних засобів контролю за місцем мешкання, або у вигляді застави.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Захисник вказує на те, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризик переховування від слідства та суду обґрунтований лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, ризик впливу на свідків не доведений та є припущенням, а ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтований лише політичними поглядами, які є оціночним поняттям, що не може свідчити про наявність вказаного ризику.

Апелянт вважає, що слідчий суддя не врахував даних про особу підозрюваного ОСОБА_5 , який раніше не судимий, є неповнолітньою особою, навчається, має постійне місце мешкання, де проживає з сім`єю, тобто має міцні соціальні зв`язки, а також стан здоров`я підозрюваного, який має проблеми з ногою. На думку захисника, прокурором не доведено неможливості застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим СВ УСБУ в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000368, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 р. за наказом президента РФ, збройні сили РФ незаконно, віроломно вторглись на територію України, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/222 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 р., в Україні введено воєнний стан з 05.30 год. 24.02.2022 р. строком на 30 діб. В подальшому, термін дії воєнного стану продовжено на 30 днів указами Президента України від 14.03.2022 р. № 133/2022 (затверджений Законом України № 2119-IX від 15.03.2022) та від 18.04.2022 р. № 259/2022 (затверджений Законом України 2212-IX від 21.04.2022 р.), а також на 90 днів - Указами Президента України від 17.05.2022 р. № 341/2022 (затверджений Законом України № 2263-IX від 22.05.2022 р.), від 12.08.2022 р. № 573/2022 (затверджений Законом України № 2500-IX від 15.08.2022 р.), від 07.11.2022 р. (затверджений Законом України № 2738-IX від 16.11.2022 р.), від 06.02.2023 р. № 58/2023 (затверджений Законом України № 2915-IX від 07.02.2023 р.), від 01.05.2023 р. № 254/2023 (затверджений Законом України № 3057-IX від 02.05.2023 р.), від 26.07.2023 р. № 451/2023 (затверджений Законом України № 3275-IX від 27.07.2023 р.), від 06.11.2023 р. № 734/2023 (затверджений Законом України № 3429-IX від 08.11.2023 р.), від 05.02.2024 р. № 49/2024 (затверджений Законом України № 3564-IX від 06.02.2024 р.), від 06.05.2024 р. № 271-2024 (затверджений Законом України № 3684-IX від 08.05.2024 р.).

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено поняття воєнного стану. Так, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

З`єднання, військові частини і підрозділи Збройних Сил України відповідно до Закону можуть залучатися до здійснення заходів правового режиму воєнного і надзвичайного стану, безпеки та захисту критичної інфраструктури, здійснення заходів щодо поводження з військовополоненими в особливий період, заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, посилення охорони державного кордону, тощо.

Відповідно до статті 3 закону України «Про Збройні Сили України»: Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань полягає у вчиненні діяння (дій або бездіяльності), яке виражається у втручанні в цю діяльність, створенні перешкод, перепон, спрямованих на недопущення, припинення чи заборону проведення окремих дій чи маневрів Збройних Сил України та іншими військовими формуваннями, прийняття тактичних чи стратегічних рішень керівництвом чи особовим складом зазначених підрозділів задля ускладнення або унеможливлення здійснення законної діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань або істотному зниженні її ефективності.

З метою перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України невстановлені особи - «куратори», які підтримують збройну агресію РФ на території України почали підшуковувати серед найбільш уразливих верст суспільства - безробітних, раніше судимих, які ведуть аморальний спосіб життя - осіб, які за грошову винагороду здійснять підпал автомобілів військовослужбовців Збройних Сил України.

Вказані особи - «куратори», розуміючи те, що їх дії можуть бути викриті, дотримуючись засобів конспірації, використовували умовності та для обговорення особливостей вчинення злочину - програми для обміну повідомленнями «Telegram», «Viber», «WhatsApp», «Signal», через які реалізовували свою злочинну діяльність на території України, через які надавали вказівки стосовно підпалу транспортних засобів, отримання відеозаписів підтвердження знищення автомобілів, обговорення способу оплати, та інші дії направлені на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України.

Одним з таких осіб, діяльність якого спрямовується на створення перешкод, перепон, спрямованих на недопущення, припинення чи заборону проведення окремих дій чи маневрів Збройних Сил України та іншими військовими формуваннями, прийняття тактичних чи стратегічних рішень керівництвом чи особовим складом зазначених підрозділів задля ускладнення або унеможливлення здійснення законної діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань або істотному зниженні її ефективності, є невстановлена на теперішній час особа - користувач месенджеру «Telegram», зареєстрований під ім`ям « ОСОБА_8 » ( ОСОБА_9 ) ( НОМЕР_1 ), який здійснює підбір, пошук та залучення на негласній основі осіб з числа громадян України, діяльність яких спрямовує на шкоду основам національної безпеки, в тому числі на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Вказані, невстановлені особи - «куратори», в кінці березня 2025 року, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування на теперішній час не встановлено, встановили ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому повідомили про можливість швидкого заробітку грошей, шляхом підпалу автомобілів військовослужбовців Збройних Сил України, які розташовуються на півдні України, а саме: на території м. Миколаїв Миколаївської області.

Так, мешканець м. Миколаєва ОСОБА_5 , який з використанням власного мобільного телефону марки «Nubia Neo 5G», моделі «Nubia8150N» з ІМЕІ НОМЕР_2 та IMEI НОМЕР_3 , розпочав особисте листування з користувачем месенджера «Telegram» під ім`ям « ОСОБА_8 » ( ОСОБА_9 ) ( НОМЕР_1 ), в ході якого реалізуючи свій злочинний умисел направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, неодноразово, на систематичній основі, вчиняв підпали військових автомобілів.

27.03.2025 р. з метою реалізації злочинного умислу та доведення його до мети ОСОБА_5 , у нічний час доби, але не пізніше 22.10 год., з метою встановлення транспортного засобу військовослужбовців Збройних Сил України, направився в напрямку вул. Херсонське шосе у м. Миколаєві, перебуваючи на якій, а саме навпроти будинку № 26, помітив автомобіль марки «Hundai» моделі «Tucson», без реєстраційних номерів, який мав маскувальний окрас, що являється характерною ознакою приналежності до військових транспортних засобів Збройних Сил України.

Дізнавшись про наявність транспортного засобу військовослужбовців Збройних Сил України, ОСОБА_5 , перебуваючи в м. Миколаїв Миколаївської області, підготував необхідні для вчинення злочину речі та засоби конспірації (паливно-мастильну суміш та відеокамеру телефону) та вирушив за місцем розташування автомобілю, за адресою: АДРЕСА_2 .

Того ж дня, перебуваючи у м. Миколаєві по вул. Херсонське шосе, навпроти будинку № 26, у невстановлений період часу, але не пізніше 22.10 год. ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи їх настання у вигляді створення перешкод, ускладнення маневрів Збройних Сил України, зниження ефективності військових частин Збройних Сил України в умовах воєнного стану і військової агресії РФ проти України, переслідуючи досягнення злочинного умислу, направленого на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, підійшовши до вищевказаного автомобіля «Hundai» моделі «Tucson», без реєстраційних номерів, який мав маскувальний окрас, взяв заздалегідь підготовлену пляшку з легкозаймистою речовиною, та почав наносити паливно-мастильну речовину в район капоту та передньої частини автомобіля частини автомобіля.

Після нанесення легкозаймистої речовини, ОСОБА_5 , використовуючи невстановлений в ході досудового розслідування предмет, підпалив указану речовину, внаслідок чого відбулося займання паливно-мастильного матеріалу та контактуючих з нею поверхонь автомобіля.

Внаслідок вказаних умисних дій, автомобіль марки «Hundai» моделі «Tucson», без реєстраційних номерів, який мав маскувальний окрас, повністю знищено, що унеможливлює його подальше цільове використання.

28.03.2025 р. продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 у нічний час доби, але не пізніше 20.40 год., з метою встановлення транспортного засобу військовослужбовців Збройних Сил України направився в напрямку вул. 10 Слобідська у м. Миколаєві, перебуваючи на якому, а саме: навпроти буд. № 5д, помітив автомобіль, марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito», реєстраційний номер « НОМЕР_4 », темно зеленого захисного кольору, що являється характерною ознакою приналежності до військових транспортних засобів Збройних Сил України, та який належить фонду « ОСОБА_10 », перебував у використанні зведеного загону патрульної поліції «Хижак», при цьому здійснюючи відео фіксацію, з метою узгодження вибору транспортного засобу, та подальшої передачі відеозапису «куратору» і одержання від нього грошової винагороди, з метою підготовки предметів необхідних для вчинення злочину, у невстановлений на теперішній час спосіб.

Дізнавшись про наявність транспортного засобу військовослужбовців Збройних Сил України ОСОБА_5 , перебуваючи в м. Миколаєві Миколаївської області, підготував необхідні для вчинення злочину речі та засоби конспірації (паливно-мастильну суміш та відеокамеру телефону) та вирушив за місцем розташування автомобілю, за адресою: АДРЕСА_3 .

Того ж дня, перебуваючи у м. Миколаєві на вул. 10 Слобідська, біля будинку № 5д, приблизно о 20.40 год. ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи їх настання у вигляді створення перешкод, ускладнення маневрів Збройних Сил України, зниження ефективності військових частин Збройних Сил України в умовах воєнного стану і військової агресії РФ проти України, переслідуючи досягнення злочинного умислу, направленого на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, підійшов до вказаного автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який мав темно зелений захисний колір, взяв заздалегідь підготовлену пляшку з легкозаймистою речовиною, та почав наносити паливно-мастильну речовину в район вітрового скла та капота лівої частини автомобіля, при цьому здійснюючи відеофіксацію підтвердження пошкодження транспортного засобу та подальшої передачі відеозапису «куратору» і одержання від нього грошової винагороди, у невстановлений на теперішній час спосіб.

Після нанесення легкозаймистої речовини, ОСОБА_5 , використовуючи невстановлений в ході досудового розслідування предмет, підпалив указану речовину, внаслідок чого відбулося займання паливно-мастильного матеріалу та контактуючих з нею поверхонь автомобіля.

Унаслідок вчинення вказаних умисних дій, автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito», реєстраційний номер НОМЕР_4 , повністю знищено, що унеможливлює його подальше цільове використання.

28.03.2025 р. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. ст. 208, 615 КК України та 29.03.2025 р. повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, як перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, характер та спосіб ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням даних про особу підозрюваного та обставин кримінального правопорушення його правової кваліфікації, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів огляду місця події від 27.03.2025 р. та від 28.03.2025 р., затримання та особистого обшуку ОСОБА_5 від 28.03.2025 р., обшуку від 28.03.2025 р. за місцем мешкання ОСОБА_5 , огляду мобільного телефону від 30.03.2025 р., яким користувався ОСОБА_5 та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд доходить висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 5 до 8 років.

Зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, те, що останній добровільно співпрацював з представниками країни-агресора, у зв`язку з чим, існує ймовірність повторного контактування підозрюваного з такими представниками, тому ризик продовження злочинної діяльності також є дійсним.

Отже, доводи захисника про недоведення прокурором існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, в цій частині, рішення слідчим суддею прийнято на основі об`єктивно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, апеляційним судом враховуються й імперативні вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, за змістом яких, під час дії воєнного стану, до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України, за наявністю ризиків, визначених ст. 177 КПК України, застосовуванню підлягає запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Наявність у підозрюваного постійного місця мешкання та міцних соціальних зв`язків, в даному випадку, не є підставами для зміни застосованого запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновків суду про можливість вчинення ним дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Отже, оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3