МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
В И Р О К

іменем України

Справа № 210/6971/24

Провадження № 1-кп/210/331/25

06 серпня 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу в складі:

Головуючої - судді ОСОБА_1

за участі секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

сторони та учасники кримінального провадження, які беруть участь у судовому розгляді: прокурор Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 19 листопада 2024 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001477 відносно:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, не одружений, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , який проходить військову службу на посаді старшого стрільця-оператора механізованого батальйону, перебуває у військовому званні «солдат», працює в АТ "Південний ГЗК", зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 08.05.2024 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу у сумі 34 000,00 грн., штраф сплачено в повному обсязі. Знятий з обліку 17 червня 2025 року.

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 263 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця-оператора механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти механізованого батальйону, перебуває у військовому звані «солдат», де проходить службу.

В порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 6, 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551- XIV, 17.10.2024 року приблизно о 10:00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу будинку №48 по вул. Віталія Матусевича в м. Кривий Ріг, знайшов предмет схожий на металевий кастет, після чого, діючи умисно, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, в порушення інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998 року, тим самим придбав його, після чого помістив кастет до кишені своїх штанів, в яких був одягнений та утримуючи його при собі, носив в кишені штанів, чим вчиняв незаконні дії, а саме носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Після чого ОСОБА_5 , 19.11.2024 року приблизно о 09:30 год. прийшов до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу за адресою м. Кривий Ріг, пр. Миру, 24, де був зупинений працівниками поліції, після проведеної поверхневої перевірки, останній дістав з поліетиленового пакету, який утримував в руках предмет, зовні схожий на металевий кастет, який в подальшому в присутності понятих було вилучено слідчим. Відповідно до висновку експерта предмет, схожий на кастет, вилучений 19.11.2024 року у ОСОБА_5 , є холодною зброєю ударно-дробильної дії, а саме кастетом, виготовленим промисловим способом.

Враховуючи вищевикладене, дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч.2 ст. 263 КК України за ознаками: носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

В судовому засіданні обвинувачений свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі. Надав показання, зі змісту яких встановлено, що знайшов предмет схожий на металевий кастет та залишив його собі. Прийшов до суду на судове засідання, на вході охорона перевіряла речі та знайшли у нього кастет. Носив його для самозахисту.

На виконання вимог статті 349 КПК України судом з`ясовано думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

За клопотанням сторін кримінального провадження, судом дослідження письмові докази, які стосуються проведених судових експертиз, та які стосуються долі речових доказів, а також матеріали, які характеризують особу обвинуваченого.

Клопотань про виклик у судове засідання свідків та дослідження протоколів слідчих дій в повному обсязі не надходило.

Статтею 22 КПК встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, враховуючи, що відповідно до вимог кримінального процесуального закону, тягар доведення обґрунтованості обвинувачення та, відповідно, надання доказів винуватості покладено на сторону обвинувачення, суд з власної ініціативи не може вживати активних дій для забезпечення явки свідків, які були допитані на стадії досудового розслідування, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності і неупередженості суду, відображеної, зокрема, у частині 6 статті 22 КПК.

Окрім безпосередньо отриманих під час судового розгляду показів обвинуваченого, вина ОСОБА_5 у вчиненні злочинів підтверджується дослідженими, з урахуванням позицій учасників судового провадження, судовою експертизою, а саме:

- висновком експерта №СЕ-19/104-24/47390-ХЗ від 21 листопада 2024 року відповідно до якого предмет, вилучений 19.11.2024 року при проведенні поверхневої перевірки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_3 , є холодною зброєю. Наданий предмет є холодною зброєю ударно-дробильної дії, а саме кастетом, виготовленим промисловим способом ( а.с.14-16 мат. КП).

Витрати на проведення експертизи складають 1989,75 грн. (а.с.13 мат. КП);

Встановлено, що постановою від 22 листопада 2024 року видучений в ході поверхневої перевірки у ОСОБА_5 кастет визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та після отримання висновку судового експерта №СЕ-19/104-24/47390-ХЗ від 21 листопада 2024 року передано на відповідальне зберігання до камери схову ВП №2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, квитанція №332 ( а.с.17-18 мат. КП).

ОСОБА_5 не оспарює факт вилучення кастету під час його поверхневої перевірки 19.11.2024 року, клопотань про дослідження протоколу огляду місця події та додатків до нього не надходило. Зауваження на дії працівників поліції відсутні.

Обвинувачений не заперечує допустимість та належність доказів, покладених в основу обвинувачення, погоджується з їх змістом.

Згідно з статтею 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з частиною першою статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого. При оцінці доказів суд керується критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

Відповідно до статті 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом в контексті рішень ЄСПЛ означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Дослідженні судом докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів, та узгоджуються з показами допитаних під час судового розгляду свідків обвинувачення у їх сукупності та взаємозв`язку.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), за яким він обвинувачується.

Враховуючи зібрані в справі докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікувати його дії за ч.2 ст. 263 КК України за ознаками: носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Згідно з частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При визначені виду та розміру покарань суд керується вимогами статей 65-68 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_5 вчинив злочин, який за класифікацією, закріпленій у статті 12 КК України належить до нетяжких. Санкція частини 2 статті 263 КК України передбачає альтернативні види покарання: штраф, громадські роботи, пробаційний нагляд, обмеження волі, або позбавлення волі.

Згідно досудової доповіді виправлення обвинуваченого можливо без ізоляціїї від суспільства в умовах контролю за його поведінкою (а.с. 33-38).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із меж, установлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під поняттям "особа обвинуваченого" розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно зі статті 66 КК України щире каяття. Обставини, які обтяжують покарання згідно статті 67 КК України - рецедив злочинів.

Дослідженням матеріалів, які характеризують обвинуваченого встановлено, що: відповідно до медичних довідок ОСОБА_5 звертається за медичною допомогою до лікаря-психіатра з 2019 року з приводу гострої реакції на стрес (а.с.62 мат. КП); за місцем проживання характеризується нейтрально ( а.с. 58 мат. КП); на обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с. 60 мат. КП), раніше судимий (а.с. 65-66 мат. КП); згідно інформації військової частини ОСОБА_5 вважається таким, що 29 липня 2023 року самовільно залишив військову частину (а.с.71, 72 мат. КП), кримінальне провадження за цим фактом не розпочиналось (а.с. 56 мат. КП).

ОСОБА_5 хоча і не має сталих соціальних зв`язків (неодружений, дітей на утриманні немає), проте працевлаштований на АТ "Південний ГЗК", з 21-річного віку, а саме з 12.07.2021 року проходив військову службу в В/Ч НОМЕР_1 на посаді розвідника, має вислугу в лавах ЗСУ (а.с. 73 мат. КП).

Встановлено, що ОСОБА_5 має не погашену судимість за вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2024 року, яким його засуджено за ч.2 ст. 309 КК України та призначено покарання у вигляді 34 000,00 грн. (Т.1 а.с.65-66).

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2024 року задоволено подання заступника начальника Металургійного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про вирішення питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу стосовно засудженого ОСОБА_5 . Розстрочено засудженому ОСОБА_5 сплату штрафу у розмірі 34 000.00 грн. на 12 місяців, а саме по 2833.33 грн. щомісяця до 25 числа, починаючи з грудня 2024 року і до сплати повної суми призначеного штрафу (Т.1 а.с.68-69).

Станом на 17 червня 2025 року штраф сплачено у повному обсязі, та 17.06.2025 року ОСОБА_5 знятий з обліку

За змістом пункту 5 статті 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення злочину до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Тобто, судимість за вироком від 08.05.2024 року не погашена, проте покарання відбуте у повному обсязі.

Згідно правового висновку щодо застосування положень частини 1 статті 71 КК України, викладеного в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року, справа № 243/7758/20, провадження № 51-113кмо21:

«Для застосування закріплених у частини 1 статті 71 КК правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності:

- перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком;

- друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень частини 1 статті 71 КК під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

Якщо на момент вчинення особою нового кримінального правопорушення невідбутою частиною покарання за попереднім вироком було основне покарання увиді штрафу (ст. 53 КК), яке на час ухвалення нового вироку вже відбуте, порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК, не застосовуються».

Таким чином, оскільки покарання у виді штрафу відбуте, підстав для призначення покарання із затосуванням статті 71 КК України не вбачається.

У частині 2 статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають кримінально-правові, відносно визначені (якими встановлюються межі покарання) та альтернативні (якими передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного злочину, даних про особу обвинуваченого, способу вчинення злочинів, можливих наслідків, наявність пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого призначення ОСОБА_5 покарання у виді пробаційного нагляду, з урахуванням санкцій статтей обвинувачення.

За змістом частини 1 статті 59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Обмежень щодо застосування такого виду покарань для військовослужбовців законодавство не містить.

Покарання у виді пробаційного нагляду перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Під час судового розгляду не здобуто інформації, яка б свідчила що спосіб вчинення злочину та його мотиви, свідчить про те, що обвинувачений наразі є небезпечним для суспільства, з досудової доповіді вбачається, що останній може бути виправлений без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю над його поведінкою.

Прокурором не обгрунтовано та належним чином не вмотивовано застосування одного із найсуворіших покарань, визначених у санкції ч. 2 ст. 263 КК України, та не можливість застосування більш м"яких альтернативних покарань.

Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції.

Підстав для застосування реальної міри покарання суд не вбачає, оскільки не втрачена можливості перевиховання ОСОБА_5 , який працевлаштований, вину визнав, щиро розкаєвся, покарання за попереднім вироком відбув у повному обсязі, а застосування до нього наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства матиме позитивний вплив.

Окрім обов"язків, визначених у частині 2 статті 59-1 КК України , суд вбачає за доцільне на підсаві частини 3 статті 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язок, передабачений пунктом 4, а саме: виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому з урахуванням положень ст. 69 КК України судом не встановлено.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (Т.1 а.с.53). Строк дії запобіжного заходу сплинув. Клопотань про застосування запобіжного заходу до набрання вироку законної сили не надходило.

Підстав для зарахування у строк відбування покарання періоду перебування під домашнім арештом за правилами частини 7 статті 72 КК України не встановлено.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз, відповідно до статті 124 КПК слід стягнути з обвинуваченого.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368-370, 373, 374, 381, 382, 394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки

На підставі пунктів 1-3 частини 2 статті 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі пункту 4 частини 3 статті 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обов`язок: виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи №СЕ-19/104-24/47390-ХЗ від 21 листопада 2024 року у розмірі 1989,75 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дев`ять гривень сімдесят п`ять копійок), код бюджетної класифікації 24060300.

Речові докази: кастет, який упаковано в первинне пакування сейф-пакет НПУ ICR 0070501, передані на відповідальне зберігання до камери схову ВП №2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, квитанція №332 - знищити.

До набрання вироку законної сили запобіжний захід не застосовувати.

На підставі статті 49-2 КВК України строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Матеріали кримінального провадження №0001477 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №210/6971/24, провадження №1-кп/210/331/25.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Металургійний районний суд міста Кривого Рогу протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1