УХВАЛА

Справа № 495/11014/24

Номер провадження 1-кп/495/70/2025

28 травня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.09.2024 року за №0000416,

ВСТАНОВИВ:

у провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307 КК України.

Під час судового засідання на стадії долучення письмових доказів прокурором обвинувачена ОСОБА_4 заперечила проти долучення скріншотів переписки з її мобільного телефона так як вони на думку останньої є недопустимими доказами оскільки були отримані в незаконних спосіб, тобто без її згоди шляхом погрози застосування нелюдського та такого, що принижує гідність особи поводження з боку правоохоронного органу.

Враховуючи викладене прокурором було заявлено клопотання про звернення до другому СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованому в м. Миколаєві для з`ясування обставин затримання 19 вересня 2024 року ОСОБА_4 в порядку ст.208 КПК України, проведення огляду події та вилучення її мобільних телефонівзотриманням доступу до її переписки.

Інші учасники судового провадження підтримали таке клопотання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема: отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 КПК України під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

В контексті положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини (справи «Вергельський проти України» (заява № 19312/06, рішення від 12.03.2009) та «Яременко проти України» (заява № 32092/02, рішення від 12.06.2008), коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню з боку суб`єктів владних повноважень усупереч ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом проведення ефективного офіційного розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення. Перевірка доводів засудженого стосовно незаконних методів ведення слідства має суттєве значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, і формальний підхід до перевірки таких тверджень є неприпустимим.

Верховним Судом у постанові від 29.10.2019 у справі № 515/2020/16-к зазначено, що для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують ст. 3 Конвенції, така заява має бути небезпідставною, тобто містити в своєму змісті конкретні обставини такого поводження і мати певне підтвердження цим обставинам, або інформацію, яка дає можливість перевірити чи має заява певні підстави.

Згідно з практикою Європейського суду допустимість як доказів свідчень, отриманих за допомогою катувань, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні зводить нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе та призводить до несправедливості кримінального провадження в цілому.

Так, ч. 6 ст. 206 КПК України передбачає, що якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Чинний кримінальний процесуальний закон не містить прямого регулювання випадків подання таких заяв особою не на стадії досудового розслідування, а під час судового розгляду кримінального провадження.

Разом із тим, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

За викладених обставин суд вважає за можливе застосувати в даному випадку загальні засади кримінального провадження, зокрема, засаду законності, яка закріплена статтею 9 КПК України, відповідно до ч. 1 якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів вчинених, серед іншого, працівником правоохоронного органу.

Частина 1 ст. 214 КПК України встановлює, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином у цьому випадку суд вважає за необхідне застосувати за аналогією закону положення вищезгаданого п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України та доручити відповідному органу досудового розслідування, а саме другому СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованому в м. Миколаєві провести дослідження фактів, викладених свідком обвинуваченої ОСОБА_4 в ході її допиту у судовому засіданні 28.05.2025 щодо застосування стосовно неї психологічного насильства під час її затримання та отримання доступу до її листування з мобільних телефонів на стадії досудового розслідування.

Водночас, суд приймає до уваги положення п.3 ч.2 ст.307 КПК України, згідно яких зобов`язання вчинити певну дію входить до повноважень слідчого судді місцевого суду за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність підчас досудового розслідування, проте,на підставі ч.6 ст.9 та ч.1 ст.9 КПК України, вважає за можливе, із використанням аналогії закону, задля забезпечення ефективності кримінального провадження та дотримання засади розумності строків розгляду, доручити другому СВ (з дислокацією в м.Одесі)ТУ ДБР, розташованому в м.Миколаєві, внести до ЄРДР відомості за заявою обвинуваченої ОСОБА_4 від 28.05.2025 щодо застосування стосовно неї психологічного насильства під час її затримання та отримання доступу до її переписки з мобільних телефонів на стадії досудового розслідування кримінального провадження № 0001953, а також провести досудове розслідування відповідно до глави 19 КПК України.

При цьому, враховуючи вимоги кримінального процесуального закону щодо розумності строків розгляду кримінального провадження, суд вважає за необхідним зобов`язати другий СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР надати суду копію прийнятого за результатами розгляду скарги ОСОБА_7 процесуального рішення.

Керуючись ст.ст. 9, 24, 28, 206, 307 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Доручити другому СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованому в м. Миколаєві провести дослідження фактів, викладених в усній заяві ОСОБА_4 від 28.05.2025 щодо застосування щодо неї в ході досудового розслідування № 0000416 від 19.09.2024 року психологічного тиску з боку співробітників СБУ в Одеській області під час її затримання 19.09.2024 року, в т.ч. направлених на отримання доступу до листування з мобільних телефонів, шляхом внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування.

Зобов`язати другий СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві повідомити Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області про прийняте процесуальне рішення в розумні строки.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1