Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/2388/25
У Х В А Л А

19.05.2025 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів клопотання слідчого СВ ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000299 від 30.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Клопотання обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (із змінами якими, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб тобто до 09 травня 2025 року), у зв`язку з чим в Україні діють обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, здійснив сприяння незаконному переправлення осіб через державний кордон України, шляхом надання вказівок та засобів, за попередньо домовленістю з невстановленими досудовим розслідування особами, з корисливих мотивів за наступних обставинах.

Так, ОСОБА_5 , у невстановлений до судовий розслідуванням точний час, а саме в середині березня 2025 року, погодився сприяти в незаконному переправленні через державний кордон України, поза пунктом пропуску, за грошові кошти в сумі 5000 доларів США та 6500 доларів США, громадянину України призовного віку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 ; Івано-Франківської області.

В подальшому, ОСОБА_5 на виконання свого злочинного задуму поєднано спільним умислом із невстановленими досудовим розслідуванням особами, в період часу з 12 години 00 хвилин по 13 годину 00 хвилин 08 квітня 2025 року прибув на власному автомобілі марки «Toyota Land Cruser», державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Хуст, поблизу готелю «Прем`єра», де за попередньою домовленістю зустрів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з метою виконання злочинного задуму направленого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України для перевезення вищевказаних громадян по раніше підготовленому ним маршруту, забезпечив автомобіль марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням невстановленої досудовим розслідуванням особи, в якому наказав розмістися на пасажирських сидіннях гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7

ОСОБА_5 , в свою чергу пересуваючись поруч попереду на автомобілі марки «Toyota Land Cruser», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював супровід, транспортного засобу марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 , в якому знаходилася вищевказана група осіб до державного кордону України.

Далі з метою безперешкодного обходу контрольно-прикордонного посту розміщеного на виїзді з м. Виноградів, по маршруту Виноградів-Теково-Сасово, ОСОБА_5 , наказав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розміститися в заздалегідь підготовленому схові багажного відсіку автомобіля марки «Renault Clio», з реєстраційним номерним знаком Словакії НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 .

Після чого вказані особи, виконуючи вказівки ОСОБА_5 , прибули до контрольно-прикордонного посту, пройшли перевірку наряду та продовжили рух на автомобілі Renault Clio», з реєстраційним номерним знаком Словакії НОМЕР_3 , до заздалегідь обумовленого місця збору.

Далі, ОСОБА_5 , з метою переховування та вичікування слушно моменту для подальшого незаконного переправлення через державний кордон України, перебуваючи в АДРЕСА_3 , наказав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , сховатися в житловому будинку, що належить ОСОБА_5 . Далі, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 в період з 8 квітня по 11 квітня 2025 року, проживали у вищевказаному будинку, де останній їх кормив та проводив відповідні інструктажі з приводу успішного перетину державного кодону України, поза пунктом пропуску.

Після цього, 11 квітня 2025 року о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , наказав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зібрати свої речі та підготуватися до перетину державного кордону України, в пішому порядку. Далі ОСОБА_5 , здійснив піший супровід вказаних осіб у напрямку державного кордону України з Румунією, та на відстані 500 метрів, останній передав ОСОБА_6 для успішного подолання інженерних прикордонних споруд, ножниці - щипці, та вказав маршрут в напрямку державного кордону України.

Однак, на відстані близько 150 метрів від 138 прикордонного знаку, на території Королівської ОТГ близько 01:35 год. 12.04.2025 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було виявлено та затримано військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 .

01 травня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродження с, Хижа, Виноградівського району, мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, українця, не працюючого, одруженого, повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 332 КК України.

З допиту свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_4 встановлено, що безпосереднє супроводження та перевезення гр.. ОСОБА_7 , з Івано- Франківської області до Хустського району, Закарпатської області, а в подальшому ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 , з Хустського району до Берегівського району, Закарпатської області, здійснювалось на транспортному засобі марки «Toyota Camry», з д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно інформації отриманої із системи баз даних ІКС ІПНП транспортний засіб марки «Toyota Camry», з д.н.з НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_4 , зареєстрований на ім`я громадянки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешк. АДРЕСА_5 .

Відповідно до п.п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. З ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 172 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Частина 2 вказаної статті вказує на те, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: пункт 1) використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі сліди, пункт 3) є предметом кримінального правопорушення.

Так, диспозицією ч.2 ст.332 КК України, передбачено відповідальність за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчинені способом, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яку незаконно переправляли через державний кордон України, чи вчинені щодо кількох осіб, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням службового становища.

Підставою для накладення арешту є те, що вказаний транспортний засіб є знаряддям вчинення вказаного кримінального правопорушення та необхідний для подальшого проведення експертиз, зокрема генетико-молекулярної та дактилоскопічної експертиз. Окрім цього, щодо транспортного засобу може бути застосовано спеціальну конфіскацію або конфіскацію майна.

Відповідно до п.п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно положень ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Отже, виходячи з норм кримінального процесуального права, під час розслідування кримінального провадження, виникла необхідність у накладенні арешту на транспортний засіб марки «Toyota Camry», з д.н.з НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_4 , зареєстрований на ім`я громадянки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешк. АДРЕСА_5 , з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна або спеціальної конфіскації майна.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_11 подав письмове заперечення, згідно якого вважає, що клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_10 необґрунтоване та безпідставне.

Власник майна не має ніякого відношення до обставин кримінального провадження та не повинен піддаватися нербґрунтованому процесуальному примусу.

Майно на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт є особистим автомобілем ОСОБА_10 , вона використовує вказаний автомобіль у власних потребах та у підприємницькій діяльності, це єдине авто у власності ОСОБА_10 .. ОСОБА_12 має на утриманні неповнолітню дитину та використовує вказане авто в сімейних цілях.

Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є обов`язковою для застосування судами України як джерела права.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації", Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

В даному випадку в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження немає ніякого сенсу.

Захід забезпечення кримінального провадження немає ніякої цілі та ніяким чином не буде сприяти дієвості кримінального провадження.

Порушення конституційних прав вчинене у невідповідності з нормами закону є недопустимим, протиправним та не може мати правових наслідків, окрім тих які пов`язані з його незаконністю

Сторони на розгляд клопотання не з`явилися.

Слідчий подав заяву про розгляд клопотання за їх відсутності.

Представник власника майна подав до суду відповідне письмове заперечення з додатками.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступних обґрунтувань.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (із змінами якими, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб тобто до 09 травня 2025 року), у зв`язку з чим в Україні діють обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, здійснив сприяння незаконному переправлення осіб через державний кордон України, шляхом надання вказівок та засобів, за попередньо домовленістю з невстановленими досудовим розслідування особами, з корисливих мотивів за наступних обставинах.

Так, ОСОБА_5 , у невстановлений до судовий розслідуванням точний час, а саме в середині березня 2025 року, погодився сприяти в незаконному переправленні через державний кордон України, поза пунктом пропуску, за грошові кошти в сумі 5000 доларів США та 6500 доларів США, громадянину України призовного віку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 ; Івано-Франківської області.

В подальшому, ОСОБА_5 на виконання свого злочинного задуму поєднано спільним умислом із невстановленими досудовим розслідуванням особами, в період часу з 12 години 00 хвилин по 13 годину 00 хвилин 08 квітня 2025 року прибув на власному автомобілі марки «Toyota Land Cruser», державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Хуст, поблизу готелю «Прем`єра», де за попередньою домовленістю зустрів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з метою виконання злочинного задуму направленого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України для перевезення вищевказаних громадян по раніше підготовленому ним маршруту, забезпечив автомобіль марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням невстановленої досудовим розслідуванням особи, в якому наказав розмістися на пасажирських сидіннях гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7

ОСОБА_5 , в свою чергу пересуваючись поруч попереду на автомобілі марки «Toyota Land Cruser», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював супровід, транспортного засобу марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 , в якому знаходилася вищевказана група осіб до державного кордону України.

Далі з метою безперешкодного обходу контрольно-прикордонного посту розміщеного на виїзді з м. Виноградів, по маршруту Виноградів-Теково-Сасово, ОСОБА_5 , наказав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розміститися в заздалегідь підготовленому схові багажного відсіку автомобіля марки «Renault Clio», з реєстраційним номерним знаком Словакії НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 .

Після чого вказані особи, виконуючи вказівки ОСОБА_5 , прибули до контрольно-прикордонного посту, пройшли перевірку наряду та продовжили рух на автомобілі Renault Clio», з реєстраційним номерним знаком Словакії НОМЕР_3 , до заздалегідь обумовленого місця збору.

Далі, ОСОБА_5 , з метою переховування та вичікування слушно моменту для подальшого незаконного переправлення через державний кордон України, перебуваючи в АДРЕСА_3 , наказав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , сховатися в житловому будинку, що належить ОСОБА_5 . Далі, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 в період з 8 квітня по 11 квітня 2025 року, проживали у вищевказаному будинку, де останній їх кормив та проводив відповідні інструктажі з приводу успішного перетину державного кодону України, поза пунктом пропуску.

Після цього, 11 квітня 2025 року о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , наказав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зібрати свої речі та підготуватися до перетину державного кордону України, в пішому порядку. Далі ОСОБА_5 , здійснив піший супровід вказаних осіб у напрямку державного кордону України з Румунією, та на відстані 500 метрів, останній передав ОСОБА_6 для успішного подолання інженерних прикордонних споруд, ножниці - щипці, та вказав маршрут в напрямку державного кордону України.

Однак, на відстані близько 150 метрів від 138 прикордонного знаку, на території Королівської ОТГ близько 01:35 год. 12.04.2025 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було виявлено та затримано військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 .

01 травня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродження с, Хижа, Виноградівського району, мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, українця, не працюючого, одруженого, повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 332 КК України.

З допиту свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_4 встановлено, що безпосереднє супроводження та перевезення гр.. ОСОБА_7 , з Івано- Франківської області до Хустського району, Закарпатської області, а в подальшому ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 , з Хустського району до Берегівського району, Закарпатської області, здійснювалось на транспортному засобі марки «Toyota Camry», з д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно інформації отриманої із системи баз даних ІКС ІПНП транспортний засіб марки «Toyota Camry», з д.н.з НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_4 , зареєстрований на ім`я громадянки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешк. АДРЕСА_5 .

Так, слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою долучення як речових доказів та забезпечення можливої конфіскації цього майна.

Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

За змістом ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Слідчий суддя вважає, що у клопотанні слідчого наявне обґрунтування необхідності арешту даного конкретного майна, конкретизовано підставу та мету накладення арешту на майно.

Як свідчать матеріали даного провадження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

За наведених обставин слідчий суддя приходить до переконання, що матеріали клопотання переконливо свідчать про те, що майно, яке зазначене в клопотанні слідчого про накладення арешту, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, та в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні та є необхідність у накладенні арешту на майно - саме «Toyota Camry», з д.н.з НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_4 , зареєстрований на ім`я громадянки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешк. АДРЕСА_5 .

Таким чином, у клопотанні зазначені достатні на даній стадії кримінального провадження підстави вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, як обмеження права власності.

Разом з тим на даному етапі досудового розслідування таке обмеження як заборона відчуження вказаним майном з метою запобігання його пошкодженню, знищенню, перетворенню, відчуженню та застосування такого найменш обтяжливого способу арешту транспортного засобу буде необхідним та достатнім для збереження речового доказу і таке втручання в права та інтереси власника є виправданим, а заборона користування ним, із вилученням у володільця та залишенням у розпорядженні органу досудового розслідування, є надмірним і невиправданим обтяженням.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження суд не вбачає.

Крім цього, слідчий суддя враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому з метою можливої конфіскації майна у даному кримінальному провадженні, вважає за необхідне накласти арешт на вказане у клопотанні слідчого майно.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження суд не вбачає. При цьому слідчий суддя враховує те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

За таких обставин клопотання про накладення арешту на майно підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 369-376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання задоволити.

Накласти арешт на транспортний засіб марки марки «Toyota Саmrу», з д.н.з НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_4 , зареєстрований на ім`я громадянки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешк. АДРЕСА_5 .

Транспортний засіб марки марки «Toyota Саmrу», з д.н.з НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_4 передати володільцю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешк. АДРЕСА_5 на відповідальне зберігання із позбавленням права на відчуження майна, до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку.

Попередити ОСОБА_13 про необхідність збереження арештованого майна та роз`яснити, що в разі вчинення незаконних дій щодо майна, винна особа може нести кримінальну відповідальність за ст.388 КК України.

Ухвала виконується слідчим негайно.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого ОСОБА_3 .

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Копію ухвали невідкладно надати слідчому та володільцю арештованого майна.

На ухвалу слідчого судді відповідно до п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.395 КПК України може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, в порядку передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1