Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1923/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/652/25
Категорія ч.1 ст.337 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000080 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 березня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева Житомирської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, працює неофіційно, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 28.10.03 Бердичівським міським судом Житомирської області за ст.ст. 185 ч. 3, 75, 104 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 2) 30.03.10 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ст.ст. 307 ч. 2, 71 ч. 1 КК України на 5 років 4 місяці позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю; 3) 08.02.19 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі; 4) 28.02.23 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ст.ст. 309 ч. 1, 75, 76 КК України на 2 роки обмеження волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.337 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначення остаточного покарання змінити та призначити йому більш м`яке покарання. Вважає, що суд необґрунтовано призначив йому остаточне покарання у виді двох років обмеження волі та штрафу.

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 337 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн 00 коп.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 лютого 2023 року до покарання за даним вироком, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн 00 коп. та 02 (двох) років обмеження волі.

Призначене покарання у виді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн 00 коп., встановлено виконувати самостійно.

Початок строку відбування ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки встановлено обраховувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - не застосовувався.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_7 , будучи особою, яка відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язана стати на військовий облік, 22 лютого 2025 року отримав під особистий підпис попередження від тимчасово виконувача обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_10 про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 337 КК України, та повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_3 , у термін до 24 лютого 2025 року для постановки на військовий облік військовозобов`язаних.

У подальшому ОСОБА_7 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 337 КК України, всупереч вимогам Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ухилення від постановки на військовий облік, не маючи поважних причин для неявки, 24 лютого 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на військовий облік не з`явився, чим ухилився від військового обліку.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції на підставі ч.2 ст. 382 КПК України за письмовою згодою учасників судового провадження, розглянув обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в ухиленні військовозобов`язаного від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не переглядається. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.337 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно ст.66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно ст.67 КК України, органом обвинувачення не зазначено.

Крім того, судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, вчинив проступок у період звільнення від відбування покарання з випробуванням, за місцем проживання характеризується посередньо, громадський порядок та спокій громадян не порушує, скарг на поведінку не надходило, до адміністративної відповідальності не притягувався.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що обвинувачений не працює, що виключає можливість призначення йому покарання у виді виправних робіт, суд першої інстанції призначив йому покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.337 КК України у вигляді штрафу, оскільки інших покарань за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення законодавець не передбачив.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив дане кримінальне правопорушення 24.02.2025, тобто під час іспитового строку встановленого вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 лютого 2023 року, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення останньому остаточного покарання на підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків у виді штрафу (який виконується самостійно) та обмеження волі (яке відбувається реально і повністю, оскільки обвинувачений вчинив нове кримінальне правопорушення до закінчення іспитового строку і це покарання не відбував).

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Так, призначене ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.337 КК України у вигляді штрафу, та його розмір апелянтом не оскаржується.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 лютого 2023 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.1 ст. 309 КК України на 2 роки обмеження волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.337 КК України, у якому ОСОБА_7 визнано винним за результатами розгляду даного кримінального провадження, останній вчинив 24 лютого 2025 року, тобто в період дії іспитового строку, встановленого попереднім вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 лютого 2023 року.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд зобов`язаний призначити йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При цьому за вимогами ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Посилання обвинуваченого на те, що йому безпідставно призначено покарання у виді обмеження волі, з яким він не погоджується, колегія суддів вважає такими, що не грунтуються на законі, оскільки таке покарання останньому призначено вироком від 28 лютого 2023, який набрав законної сили і засуджений ОСОБА_7 його не відбував.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з остаточним покаранням призначеним обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків у виді штрафу (який виконується самостійно), і обмеження волі (яке відбувається реально і повністю, оскільки обвинувачений вчинив нове кримінальне правопорушення до закінчення іспитового строку і це покарання не відбував) та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді: