ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 апеляційну скаргу прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2025 року у кримінальному провадженні №0000039 щодо

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Тищенківка Куп`янського району Харківської області,мешканця АДРЕСА_1 ,не одруженого, не працюючого, із вищою освітою, студента Харківської державної академії фізичної культури, майстра спорту України, раніше не судимого ;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с.Романківці Сокирянського району, Чернівецької області,мешканця АДРЕСА_2 , не одруженого, не працюючого, із середньою освітою, раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2025 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України та йому призначене покарання із застосуванням ч.1,ч.2 ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.3 ст.332 КК України та йому призначене покарання із застосуванням ч.ч.1,2 ст.68, ч.ч.1,2 ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Провадження№11-кп/822/125/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч.3 ст.332 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

На підставі ст.75 КК України кожен із обвинувачених звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України на обвинувачених покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасовано арешт мобільного телефону марки «Redmi» із сім картками мобільних операторів «ВФ Україна» № НОМЕР_1 та «Київстар» № НОМЕР_2 ,коштів у сумі 2000 доларів США купюрами по 100 доларів.

Вирішена доля речових доказів.

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 із проханням скасувати вирок в частині призначення обвинуваченим покарання та ухвалити новий.

Посилається на те,що районний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а також призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Стверджує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили під час дії воєнного стану умисний тяжкий злочин, безпосереднім об`єктом якого є суспільні відносини з охорони суверенітету України, цілісності й недоторканості її кордонів, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність як самого злочину, так і осіб, які його вчинили, однак районний суд не звернув увагу на вказані обставини.

При призначенні покарання районний суд повинен виходити із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення,враховувати кількість епізодів злочинної діяльності,роль кожного із співучасників,тощо,однак,на думку апелянта,таких вимог районний суд не дотримався

За твердженням апелянта, суд, прийнявши рішення про незастосування до обвинувачених додаткового покарання у виді конфіскації майна, не врахував, що обвинувачені вчинили умисний, корисливий злочин.

Прокурор погоджується, що визнання винуватості та інші, наведені судом при призначенні покарання обставини, дають підстави для призначення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч.3 ст.332 КК України, однак вважає, що виправлення обвинувачених неможливе без реального відбування покарання.

Просив призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах та посади, пов`язані із діяльністю по охороні Державного кордону на 3 роки з конфіскацією майна.

ОСОБА_7 призначити покарання із застосуванням положень ч.1,3 ст.68, ч. 1 ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах та посади, пов`язані із діяльністю по охороні Державного кордону на 3 роки з конфіскацією майна.

В іншій частині просить вирок залишити без змін.

На апеляційну скаргу прокурора надійшло заперечення від обвинуваченого ОСОБА_6 , який вважає, що доводи апелянта є безпідставними, тому просив залишити вирок суду без змін.

Вказав, що районний суд при призначенні покарання дотримався вимог, передбачених законом, врахував особу кожного обвинуваченого, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру,причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця та призначив справедливе покарання, яке є достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вироку, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в період дії Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-IX, якими в Україні введено воєнний стан із 24 лютого 2022 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, будучи знайомими між собою та з громадянином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно якого на даний час також ухвалено обвинувальний вирок суду, домовились про здійснення незаконного переправлення через державний кордон України, громадянина ОСОБА_10 , який бажав незаконно перетнути Державний кордон України за грошову винагороду.

З цією метою вони розробили план, відповідно до якого ОСОБА_6 підшукав особу, яка мала бажання незаконно перетнути Державний кордон України, ОСОБА_11 , використовуючи своє службове становище поліцейського, мав здійснювати перевезення даної особи до кордону через блок-пости на автомобілі, а ОСОБА_7 , будучи уродженцем Сокирянського району, який знає місцевість і місця для здійснення незаконного перетину державного кордону України, мав підшукати та вказати місце для перетину кордону, здійснювати перевезення таких осіб до кордону, супроводжувати таких осіб та одержувати від них грошову винагороду.

На виконання даного розробленого плану громадянин ОСОБА_10 , який вирішив незаконно перетнути державний кордон України,через месенджер «Телеграм» зв`язався з обвинуваченим ОСОБА_6 та шляхом надіслання повідомлень домовився про незаконний перетин Державного кордону у Чернівецькій області за грошову винагороду в розмірі 2 000 доларів США.

В подальшому ОСОБА_10 , діючи за вказівками обвинуваченого ОСОБА_6 , які він отримував через месенджер «Телеграм», 12.02.2024 виїхав з м. Кривий Ріг у місто Чернівці, куди прибув 13.02.2024 та поселився у готелі «Гранд Хостел», що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Прутська, 24.

Приблизно о 13 годині 15.02.2024 року ОСОБА_10 за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_6 , отриманою через месенджер «Телеграм», вийшов з готелю «Гранд Хостел» на вулицю для перевезення на автомобілі до місця безпосереднього здійснення незаконного перетину державного кордону України і до даного місця на автомобілі марки «Renault» д.н.з. НОМЕР_3 приїхав ОСОБА_9 , одягнений у форму працівника поліції та запросив ОСОБА_12 в автомобіль на переднє праве пасажирське сидіння.

Рухаючись автомобілем по м.Чернівці з ОСОБА_10 ОСОБА_9 зупинив автомобіль на вул. Руській, де, у відповідності до попередньої домовленості, в салон автомобіля на заднє сидіння позаду ОСОБА_10 сів обвинувачений ОСОБА_7 , який виконував свою роль у розробленому обвинуваченими плані з метою забезпечення незаконного перетину ОСОБА_10 державного кордону України за грошову винагороду, відповідно до попередньої злочинної змови з ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , приблизно о 14 годині 30 хвилин 15.02.2024 року одержав від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 2000 доларів США, в якості винагороди за його незаконне переправлення через державний кордон України, та вийшов з автомобіля з одержаними коштами.

Після цього, ОСОБА_9 , керуючи автомобілем, продовжив рухатись на автомобілі з ОСОБА_10 в напрямку с. Вашківці, Дністровського району Чернівецької області,де відповідно до обумовленого плану обвинувачених, він мав незаконно перетнути Державний кордон України в республіку Молдова.

Не бажаючи бути викритим у незаконному переправленні ОСОБА_10 через Державний кордон України працівниками правоохоронних органів, які знаходились на блок-постах на шляху руху автомобіля, ОСОБА_9 наказав ОСОБА_10 одягнути формену куртку працівника поліції, яку заздалегідь приготував, що останній і зробив.

Приблизно о 17 годині 15.02.2024 року ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Renault» д.н.з. НОМЕР_3 з ОСОБА_10 у салоні автомобіля, рухаючись у напрямку державного кордону України з Молдовою в с. Вашківці Дністровського району Чернівецької області, під`їхав до блок-поста «Лівинці», що розташований на автодорозі неподалік села Лівинці, Дністровського району, Чернівецької області, де був зупинений інспектором ДПС України ОСОБА_13 , який під час перевірки документів викрив ОСОБА_10 у спробі незаконного перетину державного кордону України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи обвинувачених про відсутність підстав для скасування вироку, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду в частині доведеності винуватості та правильності кваліфікації діяння апелянтом не оспорюються, а тому апеляційний суд не наводить в ухвалі доводів на їх підтвердження.

Як зазначено у апеляційній скарзі,сторона обвинувачення також погоджується,що визнання винуватості та інші наведені судом обставини дають підстави для призначення обвинуваченим більш м`якого покарання(очевидно- основного,якщо брати до уваги зміст резолютивної частини апеляційної скарги),ніж передбачено санкцією ч.3 ст.332 КК України(а.6 апеляційної скарги,а.с.180 т.3).

За таких обставин суд також не наводить доводів щодо обгрунтованості застосування вимог ст.69 КК України при призначенні основного покарання,оскільки прокурор у апеляційній скарзі зазначив,що погоджується із рішенням суду в цій частині.

Згідно ст.50,65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Перевіряючи вирок районного суду в частині призначеного покарання, апеляційний суд встановив, що вказаних вимог закону районний суд в повній мірі дотримався.

Всупереч доводам апелянта, при призначенні обвинуваченим покарання із застосуванням ст.75 КК України, районний суд, відповідно до вимог закону,врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу кожного обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 ,суд врахував, що ним вчинений тяжкий злочин та обставини його скоєння,а також роль ОСОБА_6 у цьому злочині.

Разом із тим, суд правильно зважив, що ОСОБА_6 є особою молодого віку,2002 р.н., позитивно характеризується по місцю проживання та навчання, є майстром спорту України з велосипедного спорту (а.с.145,150 т.2).

Також ОСОБА_6 здійснює догляд за неповнолітнім братом, ОСОБА_14 , 2011 р.н.на підставі нотаріально посвідченої заяви,оскільки батько ОСОБА_6 є особою з інвалідністю ІІІ групи,постійно перебуває за місцем реєстрації у Куп`янському районі Харківської області в зоні ведення активних бойових дій та займається волонтерською діяльністю (а.с.147,152,153 т.2)

Згідно характеристики на учня ОСОБА_15 ,2011 р.н.,його вихованням займався і займається брат,обвинувачений ОСОБА_6 ,який регулярно відвідує батьківські збори,цікавиться освітніми успіхами брата як при особистому спілкуванні із класним керівником,так і в телефонному режимі.

Мати неповнолітнього перебуває за кордоном(а.с.125,127 т.3),а тому інших членів сім`ї,які би мали змогу здійснювати догляд,у неповнолітнього немає. (а.с.147,149 т.2).

Вказані обставини свідчать про те,що реальне позбавлення обвинуваченого волі істотно негативно вплине на інтереси неповнолітньої дитини.

Згідно характеристики на а.с.150 т.2, ОСОБА_6 є студентом Харківської державної академії фізичної культури,характеризується позитивно по місцю навчання.

Також позитивно характеризується по місцю проживання у м.Чернівці(а.с.146 т.2)

Варто врахувати,що обвинувачений ОСОБА_6 та його неповнолітній брат є внутрішньо переміщеними особами з Куп`янського району Харківської області та позбавлені можливості як громадяни України перебувати по місцю постійного проживання внаслідок збройної агресії рф.

Раніше ОСОБА_6 не притягувався до кримінальної відповідальності (а.с.101 т. 2).

Належить також зважити, що ОСОБА_6 тривалий час працював на посаді маляра фарбувальника шоломів ТОВ «НВП «Темп - 3000» (виробництво бронежилетів та бронешоломів для оборонної галузі - довідка на а.с. 143 т 2.),де позитивно характеризується.

Суд взяв до уваги і те, що ОСОБА_6 перерахував на підтримку ЗСУ кошти в сумі 70000 грн. (а.с.123 т.3), і це також свідчить, що він зробив належні для себе висновки після скоєного діяння.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд правильно врахував щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також повне визнання обвинуваченим своєї вини, вчинення кримінального правопорушення вперше та внесення обвинуваченим 70 000 грн. благодійної допомоги Збройним силам України.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд не встановив.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ,суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,яке є тяжким злочином,зважив на фактичні обставини справи та роль ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_7 , який молодого віку,2001 р.н., позитивно характеризується по місцю проживання.Згідно довідки СТО`Профігаз Чернівці» ОСОБА_7 як працівник автомеханік також позитивно характеризувався (а.с.180,181 т.2)

Окрім того, ОСОБА_7 здійснює догляд за неповнолітньою сестрою ОСОБА_16 2013 р.н. за нотаріально посвідченим дорученням батька дитини, який є його вітчимом та наразі перебуває на військовій службі,мати дитини знаходиться за кордоном. (а.с.184 т.2,а.с.136-139 т.3)

Отже,реальне позбавлення обвинуваченого волі також матиме істотний негативний вплив на права та інтереси неповнолітньої дитини.

Суд зважив на наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання обвинуваченим своєї вини, вчинення кримінального правопорушення вперше.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого,суд не встановив.

Належить також врахувати,що ОСОБА_7 і ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні одного епізоду злочину та вчинили дії щодо незаконного переправлення через кордон лише однієї особи.

Судова колегія вважає,що викладені вище фактичні обставини провадження, дані про особу кожного із обвинувачених та обставини,що пом`якшують покарання,за відсутності обтяжуючих обставин,давали суду достатні підстави для висновку про можливість виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства, із застосуванням положень ст.75 КК України.

На користь такого висновку свідчить і те,що кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за попередньою змовою з іншою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження - ОСОБА_9 ,працівником поліції,який,згідно сформульованого у цій справі обвинувачення,використовуючи своє службове становище поліцейського, будучи у поліцейській формі, здійснював перевезення до кордону через блок-пости на автомобілі гр-на ОСОБА_10 та задля маскування наказав останньому також одягнути формену куртку працівника поліції, яку заздалегідь приготував.

У апеляційній скарзі,оспорюючи вирок в частині застосування вимог ст.75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,прокурор із посиланням на Постанову Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року,вказував,що суд не врахував,зокрема,обставин вчинення злочину,кількість епізодів злочинної діяльності,роль кожного із співучасників,якщо злочин вчинено групою осіб.

Разом із тим,вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 04.09.2024 року на підставі угоди між прокурором Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 та ОСОБА_9 обвинуваченому призначене покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України (а.с.96-98 т.2). Вказаний вирок набрав законної сили та не оскаржувався сторонами угоди.

Роль кожного із обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення та позиція прокурора щодо можливості призначення працівнику поліції покарання як співучаснику за вчинення цього злочину із застосуванням ст.75 КК України додатково вказують на необгрунтованість апеляційних вимог про призначення реального основного покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (які 2001-2002 р.н.,тобто не мають достатнього життєвого досвіду, раніше не судимі,повністю визнали вину і щиро розкаялись).

На переконання колегії,призначене обвинуваченим покарання відповідає не лише принципу індивідуалізації,але й принципам справедливості та рівності громадян перед законом,на що правильно вказав суд у вироку.

Те,що обвинувачені через здійснення догляду за неповнолітніми братом/сестрою не мали,як вони пояснили, можливості вступити до лав ЗСУ,не може бути підставою для настільки суттєвого погіршення їх становища порівняно з інших співучасником.

Суд правильно зауважив,що фактичні обставини справи,роль та участь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення не були такими, що давали б підстави призначити їм реальне,а тому істотно суворіше покарання,аніж те,що призначене засудженому співучаснику.

Колегія погоджується з такими висновками та вважає, що звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням за обставинами цієї конкретної справи буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, особам обвинувачених, а також не тільки меті покарання, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Згідно вимог ч. 2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Врахувавши наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, оскільки свідчать про повне усвідомлення вини у вчиненому та про прагнення обвинувачених до виправлення своєї поведінки, з урахуванням особи кожного із обвинувачених,які на час вчинення злочину не займали будь-яких посад, суд обгрунтовано не призначив додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю,застосувавши вимоги ст.69 КК України.

Оспорюючи вирок,прокурор не навів у апеляційній скарзі жодних аргументів та доводів на спростування висновків районного суду,який застосував вимоги ст.69 КК України та не призначив обвинуваченим такого обов`язкового додаткового покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України.

За таких обставин районний суд,звільнивши обвинувачених від відбування покарання з випробуванням,обгрунтовано,згідно приписів ст.77 ККУ, не призначив додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Судова колегія вважає, що покарання обвинуваченим призначене з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, відповідає особі кожного обвинуваченого та фактичній тяжкості скоєного злочину, є необхідним і достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів.

Підстав для скасування чи зміни вироку судова колегія не вбачає, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2025 року у кримінальному провадженні №0000039 щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3