Провадження №: 1-кп/755/495/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2025 р. Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,.,

за участю захисника: ОСОБА_5 ,

за участю законного представника: ОСОБА_6 ,

за участю представника потерпілого: ОСОБА_7 ,

за участю особи, щодо якої розглядається клопотання: ОСОБА_8 ,

провівши в режимі відеоконференції відкрите судове засідання по розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000863 від 11.03.2024 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, з середньою освітою, непацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 19.05.2022 вироком Дарницького районного суду м.Києва за ч.1 ст.259 КК України на 4 роки позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

- за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України

встановив:

ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 11.03.2024 року, приблизно о 15 год. 10 хв., знаходячись на 4-му поверсі четвертого під`їзду житлового багатоповерхового будинку АДРЕСА_1, не усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, 11.03.2024 року, приблизно о 15 год. 15 хв., здійснив підпал щитової з інтернет комунікаціями, розміщеної між квартирами №182 та №183, що перебуває на балансі ЖБК «Будіндустрія» та у користуванні ТОВ «Інформаційні технології», помістивши до вказаної щитової папір, який запалив за допомогою сірників, які мав з собою, у загально небезпечний спосіб.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_8 відбулося загорання щитової з інтернет комунікаціями, а саме: згідно з даними висновку експерта №СЕ-19/111-24М7266ПТ від 21.05.2024 року причиною виникнення пожежі є займання горючих матеріалів (паперу, ізоляції електричних проводів та пластикових елементів комутаційного обладнання) в зоні осередку пожежі, внаслідок дії на них вогневого стороннього джерела запалювання (відкрите полум`я при горінні сірника), яка встановлена в приміщенні під`їзду житлового багатоповерхового будинку, в результаті чого остання була пошкоджена, чим спричинено матеріального збитку балансоутримувачу ЖБК «Будіндустрія» на суму 7000 грн. та користувачу ТОВ «НВО «Інформаційні технології» на суму 1351 грн. 08 коп.

Після цього, ОСОБА_8 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, заливши щитову горіти, однак в подальшому був затриманий працівниками поліції.

Згідно з даними висновку судово-психіатричної експертизи №791 від 02.07.2024 року у період часу, до якого відноситься правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній виявляв ознаки «Шизоафектнивного розладу, маніакальний тип, маніоформно-параноїдний синдром (F25.0 згідно з МКХ-10)» і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У теперішній час ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки: ««Шизоафектнивного розладу, маніакальний тип, маніоформно-параноїдний синдром (F25.0 згідно з МКХ-10)» і за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання посилаючись на те, що враховуючи клінічний перебіг наявних у ОСОБА_8 психічних порушень, він потребує поміщення до закладу для надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом, для запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь (відповідно до ст. 92 КК України).

Представник потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечувала проти застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання та призначити ОСОБА_8 амбулаторне лікування за місцем проживання останнього.

Законний представник ОСОБА_8 - ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

ОСОБА_8 в судовому засіданні повністю визнав факт вчинення ним правопорушення та свою причетність до підпалу щитової з інтернет комунікаціями, розміщеної між квартирами №182 та №183 на 4-му поверсі четвертого під`їзду житлового багатоповерхового будинку АДРЕСА_1, при цьому, просив суд направити його на амбулаторне лікування.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, виходячи із положень ст.ст. 93, 94 КК України, ст. ст. 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Закону України «Про психіатричну допомогу», суд приходить до наступного.

Так, за приписами ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Відповідно до вимог ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

При цьому, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які зокрема вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння (п.1 ч.1 ст.93 КК України).

Частиною 2 ст.19 КК України передбачено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Статтею 513 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Згідно п.1 ч.1, ч.3 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності. Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Обставини вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі наданих суду доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема показами ОСОБА_8 , даними висновку пожежно-технічної експертизи, даними висновку судово-психіатричного експерта, іншими доказами у своїй сукупності.

Як встановлено у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 згідно з даними висновку судово-психіатричної експертизи №791 від 02.07.2024 року у період часу, до якого відноситься правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній виявляв ознаки «Шизоафектнивного розладу, маніакальний тип, маніоформно-параноїдний синдром (F25.0 згідно з МКХ-10)» і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У теперішній час ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки: ««Шизоафектнивного розладу, маніакальний тип, маніоформно-параноїдний синдром (F25.0 згідно з МКХ-10)» і за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Суд звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст.92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст.94 КК України обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.94 КК України госпіталізація до закладу з надання психічної допомоги зі звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Пункт 5 частини 1 статті 513 КПК України покладає саме на суд обов`язок під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, у разі застосування таких заходів, визначати їх вид.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити, згідно положень ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 92-94 КК України, ст.ст. 369, 371, 372, 393, 395, 503-516, 532-534 КПК України, ст.ст. 13, 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування»

постановив:

Визнати винним ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.194 КК України

Відповідно до вимог ст.19 ч.2 КК України визнати, що ОСОБА_8 під час вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 с.194 КК України перебував у стані неосудності, у зв`язку з чим ОСОБА_8 не підлягає кримінальній відповідальності.

На підставі ст.93ч.1п.1, ст.94 КК України застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом для надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Речові докази: коробку сірників, які запаковано до спеціального конверту №ICR0096106 - знищити; оптичний диск DVD-R із відеозаписом з внутрішніх камер відеоспостереження з приміщення під`їзду будинку 14а по вул. Березняківській в м.Києві, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження - зберігати при матеріалах кримінального провадження, як джерело доказів.

Стягнути з ОСОБА_8 процесуальні витрати у розмірі 7572 гривні 80 копійок на користь держави за проведення по справі судової експертизи матеріалів, речовин та виробів.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня її проголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Дніпровське УП ГУ НП у м. Києві та прокурорів Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_4

Повний текст ухвали буде проголошено: 24.03.2025 року о 13 год. 30 хв.

Суддя: