справа № 625/254/25
провадження № 1-кп/631/166/25
У Х В А Л А

про призначення справи до судового розгляду в порядку дистанційного судового

провадження та про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

25 серпня 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі колегії суддів, а саме:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

а також:

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши і перевіривши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 1 Нововодолазького районного суду Харківської області справу з єдиним унікальним № 625/254/25 за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2025 року під № 0000106 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2025 року заступник керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 в порядку, передбаченому статтями 283, 291 та 293 Кримінального процесуального кодексу України, направив на адресу Коломацького районного суду Харківської області обвинувальний акт з доданими до нього документами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2025 року під № 0000106 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Коломацького районного суду Харківської області, постановленою 25 червня 2025 року під головуванням судді ОСОБА_10 призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2025 року під № 0000106 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Коломацького районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо колегіального розгляду справи за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2025 року під № 0000106 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України.

01 липня 2025 року за поданням голови Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_11 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2025 року під № 0000106 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, направлено до Харківського апеляційного суду для вирішення питання про передачу кримінального провадження для розгляду іншим судом.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 01 липня 2025 року подання голови Коломацького районного суду Харківської області задоволено та справу з єдиним унікальнім № 625/254/25 направлено до Валківського районного суду Харківської області.

09 липня 2025 року за поданням голови Валківського районного суду Харківської області ОСОБА_12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2025 року під № 0000106 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, направлено до Харківського апеляційного суду для вирішення питання про передачу кримінального провадження для розгляду іншим судом.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 15 липня 2025 року задоволено подання голови Валківського районного суду Харківської області та обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2025 року під № 0000106 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, передано із Валківського районного суду Харківської області до Нововодолазького районного суду Харківської області.

01 серпня 2025 року за поданням голови Нововодолазького районного суду Харківської області ОСОБА_13 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2025 року під № 0000106 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, направлено до Харківського апеляційного суду для вирішення питання про передачу кримінального провадження для розгляду іншим судом.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року подання голови Нововодолазького районного суду Харківської області щодо направлення справи з єдиним унікальним № 625/254/25 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, на розгляд іншого суду залишено без задоволення.

11 серпня 2025 року за вхідним № 4733/25-вх до Нововодолазького районного суду Харківської області з Харківського апеляційного суду надійшли матеріали зазначеного кримінального провадження, що були зареєстровані під єдиним унікальним № 625/254/25 (провадження № 1-кп/631/166/25) й відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, в день надходження о 15 годині 40 хвилин 34 секунди переданий на розгляд колегії судді, зокрема, головуючому судді (судді-доповідачу) ОСОБА_1 .

Ухвалою колегії суддів Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 серпня 2025 року призначено підготовче судове засідання по справі.

Під час підготовчого судового засідання прокурор Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 заявив, що обвинувальний акт складений відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, направлений за підсудністю до Нововодолазького районного суду Харківської області з урахуванням ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 15 липня 2025 року, підстав для закриття чи зупинення провадження не має. Вважав, що у справі маються всі необхідні для розгляду у судовому засіданні матеріали, а отже можливе призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні колегіально судом у складі трьох професійних суддів за участю прокурора, потерпілих, обвинуваченого та його захисника. Заяв та клопотань щодо витребування певних речей чи документів не мав, просив суд здійснити виклик до суду для допиту певних осіб, зазначених у клопотанні, зареєстрованому за вхідним № 5011/25-вх від 22 серпня 2025 року, а саме: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Також прокурор зазначив, що під час досудового розслідування потерпілою ОСОБА_5 пред`явлений цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, який підлягає судовому розгляду разом із обвинувальним актом. Проти задоволення клопотання сторони захисту про виклик до суду певних осіб для допиту заперечував, оскільки, на його думку, вказані особи хоча й були допитані під час досудового розслідування, проте безпосередні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке ставиться у провину обвинуваченому, їм не відомі.

Окрім іншого, прокурор просив суд вирішити питання, пов`язане із продовженням відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, прокурор із дотриманням приписів частини 2 статті 35 Кримінального процесуального кодексу України звернувся на адресу суду із письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , зареєстрованим за вхідним № 5010/25-вх. від 22 серпня 2025 року, яке мотивував наявністю у провадженні обставин, визначених пунктами 1, 3 та 4 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Потерпіла ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтримала думку прокурора та вважала за можливе призначити справу до судового розгляду, вказавши про відсутність до суду клопотань, передбачених статтею 315 Кримінального процесуального кодексу України. Просила суд прийняти до розгляду цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Клопотання прокурора про продовження обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просила задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_18 у підготовче судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому нормами Кримінального процесуального кодексу України порядку. 25 серпня 2025 року ОСОБА_18 звернулась на адресу суду з телефонограмою, зареєстрованої у Журналі реєстрації прийнятих телефонограм за 2018 2025 роки, відповідно до якої посилаючись на сімейні обставини, просила судове засідання, призначене на 25 серпня 2025 року провести за її відсутності.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні також не заперечувала проти призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Повідомила, що у сторони захисту відсутні будь-які клопотання до суду, у тому числі щодо витребування певних речей чи документів. Просила здійснити виклик до суду для допиту певних осіб, зазначених у клопотанні, зареєстрованому за вхідним № 5072/25-вх від 25 серпня 2025 року, а саме: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , мотивуючи це тим, що вказані особи були допитані в якості свідків під час досудового розслідування. Щодо цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вважала за можливе прийняти його до розгляду, посилаючись на те, що це право потерпілої, реалізоване на стадії досудового розслідування. Проти клопотання прокурора про продовження її підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала, посилаючись на не доведення, на її переконання, обставин регламентованих пунктами 1 3 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України та просила у задоволенні клопотання прокурору відмовити, змінити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання останнього, про що надала відповідне письмове клопотання, зареєстроване за вхідним № 5015/25-вх. від 22 серпня 2025 року.

Захисник ОСОБА_7 звернула увагу колегії суддів, що ризики, наведені прокурором у клопотанні, є лише його припущеннями, які не підтверджені жодними доказами. Усі докази, що стосуються кримінального провадження були зібрані під час досудового розслідування, а отже обвинувачений позбавлений можливості перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином, що спростовує наявність ризику, передбаченого пунктом 4 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, ОСОБА_6 не має іншого місця проживання, окрім того, що зазначений у матеріалах кримінального провадження, а також паспорта громадянина України для виїзду за кордон, отже ризик переховування від суду є безпідставним. Також, на думку захисника, є недоведеним ризик впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, навпаки це потерпіли приїжджали додому обвинуваченого з метою впливу на його родину. ОСОБА_7 також відмітила, що ОСОБА_6 в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судимий, має статус учасника бойових дій, у зв`язку з чим у останнього є певні проблеми зі станом здоров`я. Також просила взяти до уваги, що дружина обвинуваченого відноситься до осіб з інвалідністю ІІІ групи. Крім того, сторона захисту не погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого та вважає її неправильною з точки зору норм Кримінального кодексу України.

Відносно клопотання прокурора про виклик у судове засідання для допиту в якості свідків осіб, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування, сторона захисту не заперечувала.

Обвинувачений, ОСОБА_6 , у підготовчому судовому засіданні вважав за можливе призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні колегіально судом у складі трьох професійних суддів та повідомив про відсутність у нього будь-яких клопотань до суду. Клопотання, що були заявлені його захисником підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти прийняття до розгляду цивільного позову ОСОБА_5 до нього, як цивільного відповідача, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не заперечував. Натомість обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора про продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на те, що не збирається переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також впливати на потерпілих чи свідків. Наголосив, що після нещасного випадку самостійно попрохав дочку викликати поліцію та швидку медичну допомогу загиблому.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання щодо можливості призначення справи до судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт разом із реєстром матеріалів досудового розслідування, а також проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на даному етапі судового слідства у матеріалах справи докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (частина 2 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України).

Підготовче провадження у суді першої інстанції здійснюється відповідно до приписів глави 27 розділу ІV Кримінального процесуального кодексу України, якою визначено, що завданням стадії підготовчого судового провадження є, зокрема, перевірка матеріалів досудового розслідування, оцінка змісту і форми обвинувального акту, з метою успішного проведення судового розгляду.

Обвинувальний акт, як встановлено частиною 4 статті 110 Кримінального процесуального кодексу України, є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до статті 291 Кримінального процесуального кодексу України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 31) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 71) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 81) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Крім того до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 2971 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється (частина 4 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України).

Отже, до суду повинен надійти обвинувальний акт, в якому мають міститися обов`язкові відомості, які зазначені у частині 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, та бути доданий перелік документів, який визначений у частині 4 статті 291 наведеного вище кодифікованого закону України.

Як убачається зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2025 року під № 0000106 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, він фактично відповідає вимогам статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону.

Так, в обвинувальному акті міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення із зазначенням дій, які були вчинені обвинуваченим, а також обставини, які, відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У обвинувальному акті наявний короткий виклад тексту диспозиції кримінально правової норми, порушення якої інкримінується обвинуваченому, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення. Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на вказане, колегія суддів доходить висновку про відповідність даного обвинувального акта вимогам чинного законодавства, а також про відсутність у ньому таких недоліків, які б перешкоджали суду призначити судовий розгляд у даному кримінальному провадженні.

Провадження за обвинувальним актом відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 15 липня 2025 року з урахуванням приписів статтей 34 та 35 Кримінального процесуального кодексу України підсудне Нововодолазькому районному суду Харківської області.

Угода про визнання винуватості до суду не надходила та сторони кримінального провадження не повідомляли про її досягнення.

Підстав для закриття провадження у справі за підпунктами 4 8 частини 1 або частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, як і прийняття рішення за пунктами 1 4 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, не має.

Істотних порушень вимог Кримінального процесуального законодавства України, які б перешкоджали призначенню справи до судового розгляду, не встановлено.

З огляду на те, що під час підготовчого судового засідання не було встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1 4 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що на підставі обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні належить призначити судовий розгляд та з цією метою вирішити питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду.

Від учасників судового провадження клопотань про здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні не надійшло. Судом також не встановлені обставини, передбачені частиною 2 статті 27 Кримінального процесуального кодексу України, які могли б бути підставою для ухвалення рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні.

Відповідно до положень частини 2 статті 318, пунктів 19, 25 та 26 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, судом визначено коло осіб з боку сторони обвинувачення та захисту, які братимуть участь у судовому розгляді.

За приписами статті 26 Кримінального процесуального кодексу України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим кодексом.

Зокрема, вони мають право визначитись із переліком осіб, щодо яких суду слід здійснити виклик для допиту, що чітко визначено у абзаці 1 пункту 4 частини 2 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, у підготовчому провадженні сторона обвинувачення та сторона захисту звернулась з відповідними письмовими клопотаннями, які підлягають задоволенню, й до суду слід викликати задля здійснення допиту під час судового розгляду цього кримінального провадження осіб, перелічених прокурором й захисником та зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2025 року під № 0000106, а саме: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

Інших клопотань, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі про витребування певних речей чи документів, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, від сторін кримінального провадження, які були вільні у використанні своїх прав, не надходило.

При цьому, за приписами частин 1 та 2 статті 22 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, у відповідності до положень частини 6 статті 22 Кримінального процесуального кодексу України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Водночас, як передбачено приписами статті 26 наведеного процесуального кодифікованого закону України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Також, як убачається з матеріалів справи на стадії досудового розслідування потерпілою, ОСОБА_5 , пред`явлений цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2025 року під № 0000106, відповідно до якого потерпіла просить суд стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь моральну шкоду в сумі 1000000 гривень 00 копійок, а також стягнути на її користь шкоду, заподіяну смертю чоловіка, ОСОБА_24 , у вигляді грошових коштів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3541 гривня 50 копійок, ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 3541 гривня 50 копійок, ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 3541 гривня, 50 копійок, як відшкодування шкоди, заподіяної смертю батька, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Вказаний цивільний позов прийнятий слідчим, долучений до матеріалів кримінального провадження та поданий в суд прокурором разом із обвинувальним актом.

З приводу пред`явленого цивільного позову слід зазначити наступе.

Згідно з пунктом 10 статті 56 Кримінального процесуального кодексу України потерпілий має право протягом кримінального провадження на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 2 статті 127 Кримінального процесуального кодексу України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Приписами частин 1 та 5 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі статтею 62 Кримінального процесуального кодексу України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що потерпіла особа ОСОБА_5 має до обвинуваченого претензії матеріального та морального характеру, про що до початку розгляду справи, а саме на стадії досудового розслідування, звернулася з цивільним позовом, який прийнято слідчим, суд вважає за необхідне визнати у даному кримінальному провадженні потерпілу особу ОСОБА_5 цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_6 цивільним відповідачем, що узгоджується із положеннями статтей 61 та 62 Кримінального процесуального кодексу України.

Положення частини 3 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України визначають, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Отже розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 та клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями частини 1 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При цьому колегія суддів враховує положення частини 1 статті 131 вищевказаного нормативного-правового акту України, які обумовлюють, що заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (пункт 9 частини 2 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що під час досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Валківського районного суду Харківської області ОСОБА_28 , постановленої 31 березня 2025 року, був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» без визначення розміру застави. Надалі згідно ухвали Коломацького районного суду Харківської області, постановленої 27 червня 2025 року в порядку частини 6 статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» без визначення розміру застави до 25 серпня 2025 року включно.

Підставами для постановлення вказаних ухвал було встановлення судом існування ризиків, передбачених положеннями статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілу та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Положеннями частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання чи продовження запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема враховується тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

З огляду на зазначене вище, колегії суддів належить вирішити, чи довела сторона обвинувачення обставини, на які вона покликається. Вирішуючи це питання, суд виходить із такого.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України).

Перелік запобіжних заходів, які підлягають застосуванню наведений у статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, при цьому як вказано у частині 3 наведеної норми, найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, поміж іншого, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (пункт 4 частини 2 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України)

Згідно з частиною 2 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З положень статті 199 Кримінального процесуального кодексу України випливає, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у тому числі ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як вже зазначалося вище, прокурор, обґрунтовуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 посилався на те, що наразі продовжують існувати ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В даному випадку, за обставин, викладених у сформульованому обвинуваченні, у вказаному кримінальному провадженні було висунуто обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років та яке в силу приписів статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до особливо тяжкого злочину.

Суд враховує, що звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення Кримінальним кодексом України не передбачено.

В ході обговорення питання доцільності продовження дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, колегією суддів встановлено, що ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, досі продовжують існувати.

Крім того, колегія суддів наголошує, що під час розгляду порушеного прокурором питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, сторона захисту не навела інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити наявність або ж відсутність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Так, характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення злочину свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Відповідно до обвинувального акту та долучених до клопотання матеріалів встановлено такі відомості: ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у селі Качалівка Краснокутського району Харківської області, громадянин України, має повну середню освіту, одружений, зі слів дружина ОСОБА_16 відноситься до осіб з інвалідністю ІІІ групи; доказів щодо наявності на його утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків суду не надано. За станом здоров`я обвинувачений не має специфічних особливостей, до осіб з інвалідністю не відноситься, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, але знаходиться під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, що підтверджується повідомленням Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Коломацької селищної ради» від 31 березня 2025 року за № 892.

ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, суб`єктом господарської діяльності не зареєстрований, на обліку в Богодухівській філії Харківського обласного центру зайнятості як безробітний не перебуває (довідка від 31 березня 2025 року № 972/133/15). Згідно листа Коломацького малого комунального підприємства технічної інвентаризації Коломацької селищної ради Харківської області від 01 квітня 2025 року № 16, станом на 01 січня 2013 року за ОСОБА_6 не зареєстровано на праві особистої власності нерухоме майно.

Обвинувачений має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням; перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується відповідним повідомленням № 457 від 31 березня 2025 року за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковника ОСОБА_29 .

Також встановлено, що ОСОБА_6 має зареєстроване місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується з нейтральної сторони, ніде не працює, в розвитку громади участі не приймає, мешкає з дружиною та дітьми.

ОСОБА_6 в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судимий, проте неодноразово був учасником подій кримінального характеру; обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого проти життя людини, яке (життя людини) відповідно до статті 3 Конституції України визначається найвищою соціальною цінністю; відомостей щодо застосування раніше до ОСОБА_6 запобіжних заходів чи наявності повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, матеріали справи не містять.

Отже, обвинувачений на час вирішення питання щодо продовження строку застування заходу забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою за своїм станом здоров`я не має специфічних особливостей, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та прийнятну репутацію.

Відповідно, аналізуючи указані фактори у цьому провадженні в їх сукупності на предмет перевірки дійсності у справі обставин, визначених частиною 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів ураховує, що застосування до підозрюваного, обвинуваченого будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що передбачено частиною 5 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (наприклад, пункт 32 рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86)) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні. З огляду на що, суд на даній стадії судового провадження (підготовче судове засідання) не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри (обвинувачення) шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Враховуючи наведені вище критерії, на обґрунтованість обвинувачення для вирішення питань на даній стадії кримінального провадження, вказує те, що в результаті проведеного досудового розслідування ОСОБА_6 було повідомлено про підозру, а згодом висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення особливо тяжкого злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотання, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_30 відповідно до ухвали Коломацького районного суду Харківської області, постановленої 27 червня 2025 року, спливає 25 серпня 2025 року.

На цей час в даному кримінальному провадженні обвинуваченого, потерпілих та свідків не допитано, докази передбачені статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України з боку сторони обвинувачення та захисту, не досліджені, у зв`язку з чим, враховуючи наведені дані суд вважає, що обставини регламентовані статтею 177, пунктами 1, 2 частини 1 статті 194 вказаного Кодексу є дійсними, беручи до уваги наявні дані, які підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений має певне відношення до подій відображених в обвинувальному акті (суд не удається на цій стадії до оцінки його дій та ролі з точки зору норм Кримінального кодексу України, а лише констатує факт, того, що вони пов`язані з цими подіями).

Таким чином, під час розгляду заявленого клопотання, суд вважає, що в даному конкретному випадку продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 4 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, ОСОБА_6 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, хоча й мешкає з родиною, зокрема, дружиною та повнолітніми дітьми, суспільно-корисною працею не займається, не має у власності нерухомого майна, а отже зможе безперешкодне покинути територію Харківської області. Крім того, ОСОБА_6 хоча й має погашену у встановленому законом порядку судимість, проте обізнаний із процедурою притягнення до кримінальної відповідальності, неодноразово був учасником подій кримінального характеру.

Також колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, яке згідно приписів статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину (частина 1 статті 115 Кримінального кодексу України), за яке передбачене покарання лише у вигляді позбавлення волі.

Те, що сама по собі суворість передбаченого покарання не є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, однак в цій ситуації слід урахувати, що обвинувачений обізнаний, шо санкція інкримінованої статті передбачає позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що свідчать про обставини, які можуть бути підставою та мотивом для навмисного переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

Та з його урахуванням суд погоджується з аргументами прокурора про наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню.

Також, реальним є ризик переховування, адже наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, а у даному конкретному випадку, такий ризик є обґрунтованим, оскільки він належним чином умотивований прокурором та підтверджується наявними матеріалами.

Слушним є і ризик впливу на потерпілих та свідків, які особисто відомі обвинуваченому, при цьому частина з них є родичами та односельчанами останнього, а отже перебуваючи на волі він буде мати можливість здійснювати на них незаконний вплив.

Так, оцінюючи наявність цього ризику у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від потерпілих, свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та уважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань цих осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_6 не будучи обмеженим у спілкуванні із цими особами, яким відомі обставини вчинення кримінального правопорушення у якому останній обвинувачується, він може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Тим самим, наявність ризику впливу на потерпілих, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих, свідків та дослідження їх судом.

На переконання колегії суддів, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні, а тому і вказаний ризик є продовжуваним.

Враховуючи викладене у сукупності, а також те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, проаналізувавши наявні дані, що характеризують обвинуваченого як особу, його соціальні зв`язки та репутацію у сукупності з обставинами інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів доходить висновку, що вказані обставини об`єктивно вказують на наявність продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, як то: переховування від суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків й перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів у ракурсі установлених фактичних обставин вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та зможе запобігти ризикам, передбаченим положеннями статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, та які були встановлені судом.

Щодо питання чи зможуть інші більш м`які запобіжні заходи, запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, слід зазначити, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України (частина 1 статті 184 Кримінального процесуального кодексу України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Колегія суддів виходить з того, що: (1) особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , та встановлені ризики; (2) заяв про взяття на поруки обвинуваченого до суду не надходило; (3) умови домашнього арешту, який по суті є «несуворою» формою ізоляції обвинуваченого, хоча і полягають у забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, проте в обставинах цього кримінального провадження не буде досить дієвим, оскільки лише обмежує пересування особи та не зможе належним чином забезпечити досягнення мети застосування запобіжного заходу. Тому у випадку його застосування, з огляду на встановлені колегією суддів ризики, відсутні будь-які стримуючі стимули від неналежного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Також при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж окреслені заявником по відношення до обвинуваченого не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому норми Кримінального процесуального кодексу України не вимагають доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно суд сприймає критично з даного питання доводи сторони захисту щодо відсутності обставин визначених пунктом 3 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, тим паче в ключі того, що відповідно до статті 199 Кримінального процесуального кодексу України суд насамперед зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик, передбачений статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, не зменшився, або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб тиску ОСОБА_6 на потерпілих та свідків, а також не можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є безпідставними, оскільки належна процесуальна поведінка обвинуваченого наразі обумовлена не його правосвідомістю, а наявністю запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування обвинуваченого від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином у разі не продовження йому запобіжного заходу. Окрім того, суд зазначає, що раніше застосований на стадії досудового розслідування та продовжений, у тому числі Коломацьким районним судом Харківської області, ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, строк якого спливає 25 серпня 2025 року, виявився вкрай дієвим та таким, завдяки якому досягнуто виключної та єдиної мети такого застосування забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Що стосується не згоди ОСОБА_6 та його захисника з оцінкою обставин події та кваліфікацією дій обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на даному етапі кримінального провадження (підготовче судове засідання) суд не вправі давати оцінку належності та допустимості доказів, а також обґрунтованості висунутого обвинувачення та кваліфікації дій обвинуваченого з огляду на те, що оцінка фактичних обставин кримінального провадження є предметом перевірки під час розгляду справи по суті, оскільки для з`ясування фактичних обставин кримінального провадження, правильності правової кваліфікації та доведеності/недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованому кримінальному правопорушенні необхідне провести судовий розгляд.

Отже враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів вважає, що в даному випадку, обставини визначені статтею 199 Кримінального процесуального кодексу України є дійсними, так як завершити розгляд справи до закінчення строку дії даного заходу забезпечення кримінального провадження не є можливим.

Окрім іншого, слід зазначити, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується. Доказів того, що стан здоров`я ОСОБА_6 перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, суду не надано.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Застосований запобіжний захід кореспондується визначеним Кримінальним процесуальним законодавством України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.

Як наслідок передумови для продовження запобіжного заходу тримання під вартою, не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу у межах строків визначених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Таке судове рішення, на переконання колегії суддів, не суперечить вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Приймаючи до уваги, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу встановленого ОСОБА_6 строку тримання під вартою, колегія суддів вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставинами, у тому числі визначеними статтями 177, 178, 183, 194, 199, 315 Кримінального процесуального кодексу України, продовжити застосований під час досудового розслідування відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строків визначених частиною 1 статті 197 Кримінальним процесуальним кодексом України.

Частиною 3 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України покладено на суд обов`язок, при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити розмір застави, достатньої для виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Прокурор у своєму клопотанні просив не визначати розмір застави ОСОБА_6 посилаючись на пункт 2 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, що останній вчинив злочин, який спричинив загибель людини.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

В даному випадку, беручи до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який спричинив загибель людини, колегія суддів враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 Кримінального процесуального кодексу України у відношенні обвинуваченого, не убачає підстав, аби визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Положеннями частини 5 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

За змістом частин 1 та 2 статті 314-1 Кримінального процесуального кодексу України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.

Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

Як убачається зі змісту обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, яке, враховуючи положення статті 12 Кримінального кодексу України, що містить класифікацію кримінальних правопорушень залежно від ступеня тяжкості, належить до особливо тяжкого злочину, адже санкція цієї норми передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семі до п`ятнадцяти років. За таких обставин, підстави для складання досудової доповіді відносно ОСОБА_6 відсутні.

Обговорюючи питання щодо дистанційного судового провадження, керуючись приписами частин 1 та 4 статті 336 Кримінального процесуального кодексу України щодо можливості здійснення судового розгляду справи у режимі відео конференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження у судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин та для забезпечення оперативності судового провадження, ураховуючи факт застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також з метою забезпечення оперативності судового розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе та доцільне проведення судових засідань із розгляду цього кримінального провадження здійснювати в режимі відеоконференції з приміщення ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ХАРКІВСЬКІЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» в разі технічної неможливості його доставлення до зали судових засідань приміщення суду.

У цьому випадку суд наголошує, що чинною редакцією частини 2 статті 336 Кримінального процесуального кодексу України обумовлено, що суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

При цьому суд бере до уваги, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, що затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який відповідними Указами Президента України неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Відповідно до статті 1 Закону України № 389-VІІІ від 12 травня 2015 року «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Виходячи із вищевикладеного вбачається, що починаючи з 24 лютого 2022 року та по теперішній час в Україні діє режим воєнного стану, який є особливим періодом.

Положеннями статті 12-2 Закону України № 389-VІІІ від 12 травня 2015 року «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, враховуючи те, що в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введений й продовжений воєнний стан, наявні всі підстави задля розгляду цього кримінального провадження в режимі відеоконференцзв`язку з приміщенням ДЕРЖАНОЇ УСТАНОВИ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» в разі технічної неможливості доставлення обвинуваченого ОСОБА_6 до зали судових засідань приміщення суду.

Таким чином, підготовка до судового розгляду є завершеною.

Відповідно до частини 1 статті 316 Кримінального процесуального кодексу України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Також суд вважає за необхідне врахувати, що у відповідності до частини 1 статті 317 Кримінального процесуального кодексу України усі письмові документи, надані суду учасниками підготовчого судового засідання під час його проведення, долучаються до матеріалів кримінального провадження (кримінальної справи) та залишаються в суді.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 1, 2, пунктом 5 частини 1 статті 7, статтями 12, 22, 26, 27, 31, 34, частиною 2 статті 35, статтями 61, 62, частиною 2 статті 110, частиною 5 статті 115, статтями 127, 128, 131, 132, 134 138, 176 178, 182 184, 186, 193 194, 196 199, 205, частиною 4 статті 291, частиною 1 статті 293, статтями 314 317, частиною 1 статті 320, статтею 336, частиною 2 статті 369, частиною 3 статті 371, статтею 372, частиною 2 статті 392, частиною 5 статті 532 та статтею 533 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Призначити та провести судовий розгляд справи з єдиним унікальним № 625/254/25 (провадження № 1-кп/631/166/25) за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2025 року під № 0000106 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, колегіально судом у складі трьох професійних суддів у відкритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження в приміщенні залу судових засідань № 1 Нововодолазького районного суду Харківської області 02 вересня 2025 року о 09 годині 15 хвилин за участю: з боку сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_18 , з боку сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 .

Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомити всіх учасників кримінального провадження як з боку сторони обвинувачення, так і з боку сторони захисту, викликавши їх у судове засідання.

У разі відсутності технічної можливості доставлення обвинуваченого конвоєм безпосередньо до приміщення суду, розгляд кримінального провадження здійснювати в режимі відеоконференції з ДЕРЖАВНОЮ УСТАНОВОЮ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР».

Доручити адміністрації ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» забезпечити проведення судових засідання за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в режимі відеоконференції.

Зобов`язати уповноважену службову особу ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» встановити особу обвинуваченого, перебувати до закінчення судового засідання поряд з ним та виконати інші дії, передбачені частинами 3, 6, 7 та 9 статті 336 Кримінального процесуального кодексу України.

Застосовані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження.

Клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту про виклик в судове засідання для допиту певних осіб задовольнити.

Викликати в судове засідання для допиту в якості свідків:

ОСОБА_14 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний номер телефону НОМЕР_1 ;

ОСОБА_15 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , мобільний номер телефону НОМЕР_2 ;

ОСОБА_16 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний номеру телефону НОМЕР_3 ;

ОСОБА_17 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_19 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , мобільний номер телефону НОМЕР_4 ;

ОСОБА_20 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_21 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний номер телефону НОМЕР_5 ;

ОСОБА_22 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний номер телефону НОМЕР_6 ;

ОСОБА_23 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний номер телефону НОМЕР_7 .

Роз`яснити цивільному позивачу та цивільному відповідачу, що поданий на стадій досудового розслідування цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2025 року під № 0000106 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, буде розглянутий судом згідно з частиною 5 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним та Цивільним процесуальним кодексами України, одночасно із обвинувальним актом по суті.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити застосований (обраний) відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» строком на шістдесят днів, а саме до 23 жовтня 2025 року (включно) без визначення розміру застави.

Зобов`язати прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, негайно повідомити близьких родичів ОСОБА_6 про продовження відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою у ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» строком на шістдесят днів, а саме до 23 жовтня 2025 року включно.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Роз`яснити учасникам судового провадження право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження на підставі їх письмових клопотань.

Ухвала суду в частині продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, як і не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

В решті ухвала окремому оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її постановлення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачені частиною 1 статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3