УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000838 від 02.07.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368; ч. 2 ст. 364 КК України,

В С Т А Н О В И В:

до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000838 від 02.07.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368; ч. 2 ст. 364 КК України, а саме на вилучене майно за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 та місцем реєстрації ТОВ «Наука і Техніка БЦ» (), що за адресою: Київська область, с. Дрозди, вул. Молодіжна, будинок 17, а саме: мобільного телефону марки «Iphone 12 Pro», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; викопіювання з кадастрової карти з чорновими записами на 7 аркушах; витягу з ДЗК на 5 аркушах; копії виписки з ЄДР з додатками на 8 аркушах, які поміщено в спец пакет НП України PSP 3338999.

Клопотання мотивовано тим, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000838 від 02.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368; ч. 2 ст. 364 КК України.

22.04.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведений обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 та місцем реєстрації ТОВ «Наука і Техніка БЦ» (), що за адресою: Київська область, с. Дрозди, вул. Молодіжна, будиноки 17, в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; викопіювання з кадастрової карти з чорновими записами на 7 аркушах; витяг з ДЗК на 5 аркушах; копія виписки з ЄДР з додатками на 8 аркушах, які поміщено в спец пакет НП України PSP 3338999.

Постановою слідчого від 23.04.2025 вказані речі, предмети та документи визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Прокурор зазначає, що вказане майно зберегло на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки вивчення вказаних вище речей, предметів та документів дозволить підтвердити факт вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368; ч. 2 ст. 364 КК України.

А тому з метою збереження речових доказів прокурор просить накласти арешт на технічний паспорт та банківську картку.

Представник власника майна заперечував щодо задоволення клопотання, вказав, що вилучена документація та телефон не містить не має ознак речових доказів, крім того, зауважив, що ОСОБА_5 не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні та його телефон є особистою власністю.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно положення частини 2 цієї статті при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зі змісту клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження № 0000838 від 02.07.2024 здійснюється за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368; ч. 2 ст. 364 КК України.

22.04.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведений обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 та місцем реєстрації ТОВ «Наука і Техніка БЦ» (), що за адресою: Київська область, с. Дрозди, вул. Молодіжна, будиноки 17, в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; викопіювання з кадастрової карти з чорновими записами на 7 аркушах; витяг з ДЗК на 5 аркушах; копія виписки з ЄДР з додатками на 8 аркушах, які поміщено в спец пакет НП України PSP 3338999.

23.04.2025, на підставі ст. 98 КПК України винесено постанову про визнання речовими доказами вказаного майна.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Однак, на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та має значення речового доказу для даного кримінального провадження. Матеріали клопотання не містять будь-яких даних, які б документально підтверджували той факт, що вказане тимчасово вилучене майно є доказом кримінального правопорушення, за фактом якого здійснюється досудове розслідування.

Не наведено належних обґрунтувань, для доведення яких саме обставин, що підлягають доказуванню в межах даного кримінального провадження, відповідно до вимог ст.91 КПК України, вказане майно може бути використане.

Не містить клопотання прокурора і жодних доказів того, що такий обсяг втручання у власність ОСОБА_5 виправдовує завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя зазначає, що на день розгляду клопотання прокурора ОСОБА_5 про підозру не повідомлено, у зв`язку із чим застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, з урахуванням того, що вилучена техніка перебуває у розпорядженні сторони обвинувачення близько місця, однак на даний час не оглянута, а також з урахуванням недоведеності прокурором факту використання вказаного майна як доказу фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в межах якого здійснюється досудове розслідування, у зв`язку із чим викликає сумнів в розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Окрім того, докуентація, питання про арешт якої порушено у клопотанні, формально перерахована, дані про його зміст відсутн, не долучено протоколу огляду цих документів, у зв`язку із чим слідчий суддя не може дійти однозначного висновку про те, що такі документи стосуються обставин, що розслідуються.

Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантовано право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Тлумачення положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справі ««EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України»:

«…1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 - 62 від 10 травня 2007 року).

2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series AN 98)…».

Таким чином, враховуючи положення Кримінального процесуального кодексу України, практику Європейського суду з прав людини, на переконання слідчого судді, накладення арешту у даному випадку призведене до порушення справедливого балансу між інтересами власника ОСОБА_5 гарантованих йому законом, і завданнями цього кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене та відсутність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за №0000838 від 02.07.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368; ч. 2 ст. 364 КК України, про накладення арешту на майно, яке вилучено в ході проведення 22.04.2025 обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 та місцем реєстрації ТОВ «Наука і Техніка БЦ» (), що за адресою: Київська область, с. Дрозди, вул. Молодіжна, будинок 17, а саме на: мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; викопіювання з кадастрової карти з чорновими записами на 7 аркушах; витяг з ДЗК на 5 аркушах; копію виписки з ЄДР з додатками на 8 аркушах, які поміщено в спец пакет НП України PSP 3338999 - залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Суддя