Справа № 584/118/25
Провадження 1-кп/574/97/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення прокурору обвинувального акта в кримінальному провадженні №0000093 від 18.04.2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України,

в с т а н о в и в:

До Буринського районного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 КК України.

До початку підготовчого судового засідання, а саме 03.06.2025 року до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору, в якому він покликається на те, що в обвинувальному акті виклад фактичних обставин і формулювання обвинувачення є ідентичними, тобто слідчим двічі переписані одні і ті ж обставини, які мають різні заголовки, тобто формулювання обвинувачення в обвинувальному акту не викладено. Обвинувальний акт містить неправдиві відомості, зокрема станом на час вчинення описаних у ньому дій право власності на спірні земельні ділянки не було зареєстровано у встановленому законом порядку за будь-ким, у тому числі і за потерпілою особою, вказані земельні ділянки не мали власників, а на даний час перебувають в оренді у обвинуваченого, а тому твердження про обставини описані в обвинувальному акті є відкрита завідомо неправдива інформація, яка покликана ввести в оману суд. Досудове розслідування у справі проводилось в той час, коли обвинувачений вживав активних дій до оформлення права користування на спірні земельні ділянки, що повністю виключало наявність умислу на вчинення самовільного захоплення землі. Вважає, що дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки без правовстановлюючого документа, зареєстрованого в установленому порядку, але за наявності рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки чи наявність цивільно-правової угоди про набуття права на земельну ділянку, житловий будинок, будівлю або споруду, які на ній розміщені, не можуть бути кваліфіковані як «самовільне зайняття земельної ділянки». Крім того, з обвинувального акту взагалі не зрозуміло, які саме дії вчиняв ОСОБА_4 як директор ФГ «Славія-2020» та як фізична особа і у якому статусі він пребував при вчиненні описаних у обвинувальному акті дій, щодо самовільного захоплення земельних ділянок. Отже, наведені в обвинувальному акті фактичні дані, не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення що, у свою чергу, позбавляє можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим, конкретність викладення обставин у даному провадженні викликає сумнівів.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 підтримали вказане клопотання про повернення обвинувального акту та просили задовольнити з викладених у ньому підстав.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти повернення обвинувального акта прокурору, оскільки на його думку він повністю відповідає вимогам кримінального процесуального закону. Також, вказував, що суб`єктний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 КК України, не передбачає суб`єкта - службової особи. Крім того, заходи щодо оформлення права оренди на земельні ділянки обвинувачений почав вживати лише після втручання правоохоронного орггану.

Заслухавши доводи захисника, думку інших учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Отже повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.

Положеннями ст.291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Так, відповідно до ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі й об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Як зазначив Верховний Суд у п.2 постанови від 24.11.2016 у справі № 5-328кс-16 в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Дослідивши поданий у межах даного кримінального провадження обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що вказані вимоги до обвинувального акта стороною обвинувачення були дотримані.

Так в обвинувальному акті міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення із зазначенням дій, які були вчинені обвинуваченим, а також обставин, які, відповідно до положень КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

При цьому, визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від нього змінити їх виклад.

У свою чергу, особливістю підготовчого провадження є те, що на цій стадії суд не досліджує доведеність обставин, викладених в обвинувальному акті, не оцінює повноту пред`явленого обвинувачення та правильність кваліфікації діяння, інкримінованого особі. Закріпивши можливість повернення обвинувального акта прокурору на первісному етапі судового провадження, законодавець очевидно не мав наміру створити таким чином простір для попередньої судової оцінки правильності та об`єктивності позиції сторони обвинувачення у змагальному кримінальному процесі. Дослідження обвинувального акта під час підготовчого судового засідання спрямоване виключно на встановлення відповідності його форми і змістовного наповнення вимогам ст.291 КПК України, та відсутності в ньому положень, що суперечать одне одному, усунення яких є неможливим в процесі повноцінного судового розгляду.

Посилання захисника ОСОБА_4 на те, що в обвинувальному акті виклад фактичних обставин і формулювання обвинувачення є ідентичними, те що він містить неправдиві відомості, те що досудове розслідування у справі проводилось в той час, коли обвинувачений вживав активних дій до оформлення права користування на спірні земельні ділянки та інші доводи захисника, не є на думку суду порушенням положень ст. 291 КПК України, яке б слугувало безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки вказані доводи фактично зводяться до непогодження сторони захисту з висунутим обвинуваченням, зокрема фактичними обставинами кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Водночас, нормами КПК України прокурор наділений повноваженнями змінювати обвинувачення в суді, висувати додаткове обвинувачення, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення (ч.2 ст.337, ст. ст. 338-340 КПК України).

Сторона ж захисту під час судового розгляду зможе самостійно обстоювати правову позицію щодо невинуватості обвинуваченого та надати суду відповідні докази, як це передбачено правилами ст.22 КПК України.

Суд звертає увагу на те, що висвітлені захисником доводи можуть бути перевірені лише під час судового розгляду із дослідженням доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

При цьому обвинувачений та його захисник не позбавлені права доводити перед судом недопустимість будь-якого доказу тощо саме під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, обвинувальний акт відповідає вимогам кримінально-процесуального закону та підстави для задоволення клопотання захисника про його повернення прокурору відсутні.

Керуючись ст. ст. 314, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено о 8-й годині 00 хвилин 06.06.2025 року в приміщенні Буринського районного суду Сумської області.

Суддя ОСОБА_1