Справа № 159/844/20 Провадження №11-кп/802/67/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000036 за апеляційною скаргою прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кашівка Ковельського району Волинської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, не судимого,

виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.373 Кримінального процесуального Кодексу, у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

В позові прокурора в інтересах держави в особі Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» до ОСОБА_7 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, відмовлено.

Вироком вирішено долю арештованого майна.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, а саме в розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він, як директор ДП «Ковельське лісове господарство» був наділений повноваженнями щодо керування господарською діяльністю підприємства та розпорядження його коштами, тобто будучи особою, яка постійно обіймала на підприємстві посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а отже будучи службовою особою та являючись працівником правоохоронного органу, відповідно до вимог ч. 3 ст. 19 Конституції України, а також на підставі ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» та Положення про державну лісову охорону, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2009 року № 976 повинен був суворо дотримуватися вимог Конституції України та норм чинного законодавства.

Незважаючи на вищенаведене, а також на те, що статутом підприємства і колективним договором не передбачено навчання студентів за рахунок коштів підприємства, фінансовими планами ДП «Ковельське лісове господарство» на 20162018 роки видатків на навчання фізичних осіб не передбачено, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у період з 01 вересня 2015 року по 30 листопада 2019 року не було надано благодійну допомогу в грошових коштах, грошову виплату, безвідсоткові позики (матеріальні допомоги на навчання), ОСОБА_7 здійснив розтрату грошових коштів цього підприємства шляхом покриття витрат сторонніх фізичних осіб на навчання на загальну суму 51 742 грн.

Так, ОСОБА_7 , як директор ДП «Ковельське лісове господарство» уклав з Національним університетом «Львівська політехніка» в особі ректора ОСОБА_10 договір від 04 серпня 2016 року № 3930-05 про надання освітніх послуг для ОСОБА_11 , яка є його рідною дочкою.

На виконання умов зазначеного договору ОСОБА_7 перерахував з рахунку ДП «Ковельське лісове господарство» № 4805 на рахунок Національного університету «Львівська політехніка» за навчання ОСОБА_11 кошти такими платежами, зокрема: 10 серпня 2016 року на суму 9200 грн, 11 вересня 2017 року 10 120 грн, 17 вересня 2018 року 10 120 грн, всього на суму 29 440 грн.

Крім того, ОСОБА_7 уклав із Луцьким національним технічним університетом в особі ректора ОСОБА_12 договір від 19 серпня 2016 року № 5-01071 про навчання ОСОБА_13 , який є рідним сином головного інженера охорони праці та техніки безпеки ДП «Ковельське лісове господарство» і головою первинної профспілкової організації Ковельського держлісгоспу ОСОБА_9 .

На виконання умов зазначеного договору ОСОБА_7 перерахував з рахунку ДП «Ковельське лісове господарство» № НОМЕР_1 на рахунок Луцького національного технічного університету за навчання ОСОБА_13 кошти такими платежами, зокрема: 19 серпня 2016 року на суму 5250 грн, 26 січня 2017 року 5250 грн, 12 вересня 2017 року 5901 грн, 28 лютого 2018 року 3540,60 грн, 15 березня 2018 року 2360,40 грн, всього 22 302 грн, за обставин, викладених у вироку.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу в якій вказує, що вирок суду першої інстанції підлягає скасування у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції свої висновки обґрунтував доказами, які не були достатніми для правильного вирішення питання щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, а окремі обставини, які мають значення для кримінального провадження, залишилися недослідженими. Прокурор зазначає, що у вироку відсутня оцінка показань свідка ОСОБА_14 , висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 15 листопада 2019 року № 1317/19-22. Стверджує, що місцевий суд не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 .. Зауважує, що поза увагою місцевого суду залишилися той факт, що ОСОБА_7 не мав права витрачати кошти державного підприємства на навчання сторонніх фізичних осіб, які не навчалися за заявками чи направленнями, а також не перебували у фактичних трудових відносинах із ДП «Ковельське лісове господарство». Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та правоохоронних органах, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій на 2 роки. Цивільний позов прокурора задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримував подану апеляційну скаргу, просив скасувати вирок суду та ухвалити новий, обвинуваченого та його захисника, які заперечували доводи апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції були дотримані.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Перевіривши матеріали кримінального провадження за доводами апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного виправдання ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.191 КК України, то такі доводи не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції у судовому засіданні відповідно до вимог кримінального процесуального закону перевірив зібрані під час досудового розслідування докази винуватості обвинуваченого, на які посилалися органи досудового розслідування, та згідно зі ст.94 КПК України оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.

Так, відповідно до обвинувального акта, обвинуваченому ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, яка полягає у здійсненні протизаконної процедури виділення коштів на навчання, оскільки кошти були виділені не шляхом надання матеріальної допомоги, а шляхом укладення договорів з навчальними закладами безпосередньо між підприємством.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої та апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість заперечив і показав, що сплата підприємством коштів на навчання ОСОБА_11 та ОСОБА_13 не є розтратою і не є протизаконною. Практика укладення з учбовими закладами договорів про надання послуг навчання існувала давно і ніколи з приводу цієї практики не виникало питань. ОСОБА_11 та ОСОБА_13 мають обов`язок перед підприємством працювати і витрати на їх навчання окупляться.

Аналогічні пояснення ОСОБА_7 надав під час розгляду справи апеляційним судом.

Допитана під час розгляду справи апеляційним судом свідок ОСОБА_11 показала, що вона хотіла і хоче працювати у Ковельському лісгоспі. Навчалась за направленням в університеті «Львівська політехніка». Було укладено договір, за яким за навчання платив Ковельський лісгосп. З 2018 року за навчання платила сама, бо лісгосп перестав платити. В трудових відносинах із Ковельським лісгоспом не перебувала.

Допитаний апеляційним судом свідок ОСОБА_9 суду показав, що на підприємстві Ковельський лісгосп була потреба в кадрах, тому він звернувся до директора ОСОБА_7 , щоб оплатити навчання сина в університеті. Директор погодився і лісгосп частково оплатив навчання його сина ОСОБА_13 .. Після закінчення навчання син був прийнятий на роботу в Ковельський лісгосп.

Допитаний апеляційним судом свідок ОСОБА_13 суду показав, що в них на той час було складне матеріальне становище, тому його батько підійшов до ОСОБА_7 , щоб Ковельський лісгосп оплатив його навчання. ОСОБА_7 погодився і було укладено відповідний договір. Оплата здійснювалась за навчання на бакалавраті. Далі за його навчання підприємство не платило, а вони платили самі. Після закінчення навчання, влаштувався на роботу в Ковельський лісгосп, де працював за спеціальністю.

Допитана апеляційним судом свідок ОСОБА_14 суду показала, що між підприємством Ковельський лісгосп та навчальними закладами було укладено договори про навчання. Розпорядником коштів був ОСОБА_7 .. На той час вона обіймала посаду головного бухгалтера. Підприємство мало право укладати договори про оплату навчання дітей своїх працівників.

Вказані свідки були допитані під присягою, у відповідності до вимог КПК України, учасники кримінального провадження скористались своїм правом ставити свої запитання свідкам.

Аналізуючи, зазначені вище показання, жодних фактичних даних , які б могли слугувати підтвердженням вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується органом досудового розслідування, а саме ч.2 ст.191 КК України, апеляційним судом не встановлено.

Також під час розгляду справи апеляційним судом досліджувались письмові докази кримінального провадження.

Так, згідно дослідженого акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємства № 070-22/03 від 01.04.2019, встановлено, що підприємство уклало договір від 09.08.2016 № 5-010071 про навчання у Луцькому національному технічному університеті (виконавець), ДП «Ковельське ЛГ» (замовник), для ОСОБА_13 (одержувач), форма навчання денна ступінь бакалавр за спеціальністю автомобільний транспорт, вартість освітньої послуги 21000 гривень. Згідно банківських виписок підприємством сплачено за навчання ОСОБА_13 у 2016 році 5250 грн., у 2017 11151 грн., 2018 5901 грн., загальна сума сплачених коштів 22302 гривень. Також укладено договір від 04.08.2016 № 3930-05 про надання освітніх послуг Національний університет «Львівська політехніка» (виконавець), ДП «Ковельське ЛГ» (замовник), для ОСОБА_11 (одержувач), форма навчання денна, ступінь бакалавр за спеціальністю облік і оподаткування, вартість освітньої послуги 42690 гривень. Згідно банківських виписок підприємством сплачено за навчання ОСОБА_11 у 2016 році 9200 грн., у 2017 10120 грн., 2018 10120 грн., загальна сума сплачених коштів 29440 гривень (т.1 а.к.п.85-136).

Згідно дослідженого листа первинної профспілкової організації Ковельського держлісгоспу, директору підприємства ОСОБА_7 та інженеру з охорони праці та техніки безпеки ОСОБА_9 у період часу з 01.09.2015 по 30.11.2018 роки благодійна допомога в грошових коштах не надавалась (т.1 а.к.п.186).

Відповідно до листа Волинської обласної організації профспілки працівників лісового господарства України №14 від 22.08.2019, директору ДП «Ковельське ЛГ» ОСОБА_7 не надавалась ніяка грошова виплата. Крім того, голові профспілкового комітету ОСОБА_9 була надана грошова допомога в сумі 500 гривень у зв`язку з нагородженням Почесною грамотою (т.1 а.к.п.203).

Згідно дослідженого апеляційним судом колективного договору між Державним підприємством «Ковельське лісове господарство» та профспілковим комітетом, зокрема п.п. 4.8., 4.9., прийнятого 05.08.2017 на конференції трудового колективу (далі колективного договору), роботодавець зобов`язується забезпечити періодичність підвищення кваліфікації працівників не рідше одного разу на 5 років, гарантувати випускникам навчальних закладів усіх рівнів, які навчались за заявками і направленнями підприємств, працевлаштування згідно з договорами, які було укладено між підприємством, навчальним закладом і випускниками закладу.» (т.1 а.к.п.215-242).

Відповідно до дослідженого зміни до вказано вище колективного договору, зокрема у колективний договір, прийнятий 05.08.2017 на конференції трудового колективу, були внесені зміни і доповнення, зареєстровані за номером 3 від 13.02.2019, зокрема, п.4.8 договору викладений у редакції:

«Забезпечити у відповідності до потреб лісгоспу необхідні обсяги професійного навчання працівників та підвищення їхньої кваліфікації за кошти підприємства.

Періодичність підвищення кваліфікації працівників здійснювати не рідше одного разу на 5 років.

За рахунок та в межах наявних фінансових ресурсів лісгосп за згодою (заявою) працівника може проводити навчання новій професії чи перекваліфікацію працівників з їх подальшими працевлаштуванням.

Підприємство може надавати дітям працівників лісгоспу направлення на навчання в вищих чи середніх спеціальних учбових закладах шляхом укладення відповідних договорів з ними та оплатою навчання (чи його частини) в залежності від фінансових можливостей.»

Пунктом 8.7 Галузевої угоди визначено, що сторони вважають за доцільне передбачати у колективних договорах, з врахуванням фінансових можливостей надання безвідсоткових позик (матеріальної допомоги) працівникам на навчання працівників або їхніх дітей у вищих чи середніх спеціальних закладах.

Відповідно до пунктів 4.8., 4.9. колективного договору між Державним підприємством «Ковельське лісове господарство» та профспілковим комітетом, прийнятого 05.08.2017 на конференції трудового колективу, роботодавець зобов`язується забезпечити періодичність підвищення кваліфікації працівників не рідше одного разу на 5 років, гарантувати випускникам навчальних закладів усіх рівнів, які навчались за заявками і направленнями підприємств, працевлаштування згідно з договорами, які було укладено між підприємством, навчальним закладом і випускниками закладу.» (т.2 а.к.п.1-3).

Таким чином, 13.02.2019 у колективний договір, були внесені зміни і доповнення, зареєстровані за номером 3 від 13.02.2019, згідно яких за рахунок та в межах наявних фінансових ресурсів лісгосп за згодою (заявою) працівника може проводити навчання новій професії чи перекваліфікацію працівників з їх подальшими працевлаштуванням. Підприємство може надавати дітям працівників лісгоспу направлення на навчання в вищих чи середніх спеціальних учбових закладах шляхом укладення відповідних договорів з ними та оплатою навчання (чи його частини) в залежності від фінансових можливостей.»

Згідно дослідженої посадової інструкції директора Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» від 06.10.2008, зокрема пункту 3.1., директор підприємства керує відповідно до чинного законодавства виробничо-господарською та фінансово-економічною діяльністю підприємства, відповідає за наслідки прийнятих рішень, збереження та ефективне використання майна підприємства, а також фінансово-господарського результату його діяльності (т.2 а.к.п.12-13).

Крім того, відповідно до дослідженої Галузевої угоди між Державним агентством лісових ресурсів України і профспілкою працівників лісового господарства України на 2016-2020 роки, зокрема в п.п.4.6 та 4.7 зазначено, що Держлісагентство спільно з підприємствами зобов`язується визначати у колективних договорах обсяги професійного навчання працівників та підвищення їхньої кваліфікації, а також загальні витрати коштів на цілі, відповідно до потреб виробництва та вимог законодавства в цій сфері, забезпечити періодичність підвищення кваліфікації працівників не рідше одного разу на 5 років, гарантування випускникам навчальних закладів усіх рівнів, які навчались за заявками і направленнями підприємств, працевлаштування згідно з договорами, які було укладено між підприємством, навчальним закладом і випускниками закладу.

Також пунктом 8.7 вказаної Галузевої угоди визначено, що сторони вважають за доцільне передбачати у колективних договорах, з врахуванням фінансових можливостей надання безвідсоткових позик (матеріальної допомоги) працівникам на навчання працівників або їхніх дітей у вищих чи середніх спеціальних закладах (т.2 а.к.п.15-25).

Згідно дослідженого листа Державного агентства лісових ресурсів України від 11.11.2019, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 не надавались направлення для навчання у вищі навчальні заклади І-ІVрівнів акредитації (т.2 а.к.п.26).

Відповідно до договору №5-01071 від 19.08.2016 року про навчання ОСОБА_13 у Луцькому національному технічному університеті, укладений між виконавець: Луцький ЛНТУ, замовник: ДП «Ковельський лісгосп) студент ОСОБА_13 (т.2 а.к.п.35-38).

Згідно договору №3930-05 від 04.08.2016 про надання освітніх послуг Національний університет «Львівська політехніка» (виконавець), ДП «Ковельське ЛГ» (замовник), для ОСОБА_11 (одержувач), форма навчання денна, ступінь бакалавр за спеціальністю облік і оподаткування (т.2 а.к.п.47).

Також апеляційним судом досліджено Статут Державного підприємства «Ковельське лісове господарство», зокрема згідно пункту 5.1. визначено, що майно підприємства становлять основні фонди та оборотні засоби, кошти, а також інші цінності, вартість яких відображена в самостійному балансі підприємства. Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, підприємство володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном відповідно до чинного законодавства та Статуту (пункт 5.2. Статуту).

Крім того, пунктом 6.2.4. Статуту встановлено, що підприємство закуповує необхідні матеріальні ресурси у підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також у фізичних осіб.

Відповідно до пункту 6.3. Статуту, підприємство здійснює бухгалтерський, податковий облік та складає фінансову звітність та статистичну звітність згідно чинного законодавства, а згідно пункт 7.1. органом управління підприємства є його директор.

Пунктом 7.4. Статуту визначено, що директор підприємства несе відповідальність за всю діяльність підприємства, несе відповідальність за стан діяльності підприємства, розпоряджається коштами та майном відповідно до чинного законодавства, укладає договори (т.2 а.к.п.127-136).

Такі ж самі вимоги зазначені і у Статуті, затвердженому наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 458 від 07.12.2016 (т.2 а.к.п.187-196).

Згідно дослідженого висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ за результатами проведення судово-економічної експертизи від 15.11.2019 року №1317/19-22, в результаті досліджених документів підтверджується покриття витрат Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» в розмірі 51742 гривень (т.3 а.к.п.182-187).

Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України № 556-к від 01.10.2014 «Про призначення за контрактом ОСОБА_7 » ОСОБА_7 призначено з 03.10.2014 по 02.10.2019 на посаду директора Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» (т.3 а.к.п.204-212).

Надаючи оцінку безпосередньо дослідженим у судовому засіданні апеляційного суду доказам, які надані стороною обвинувачення, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що такі є недостатніми і не доводять поза розумним сумнівом, що в діянні обвинуваченого є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191 КК України.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» у ст.191 КК України передбачено відповідальність за три форми вчинення злочину - привласнення, розтрату або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Вони характеризуються умисним протиправним і безоплатним оберненням чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи. Предметом привласнення та розтрати є лише те чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилося в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки використання або зберігання тощо. При привласненні ці повноваження використовуються для обернення винною особою майна на свою користь, а при розтраті - на користь інших осіб, зокрема це може бути відчуження майна іншим особам для споживання, як подарунок чи товар, в обмін на інше майно тощо. Заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем підлягає в незаконному оберненні чужого майна на свою користь або на користь інших осіб з використанням службовою особою свого службового становища всупереч інтересам служби.

Зловживання службовим становищем, як спосіб заволодіння майном означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного і безоплатного обертання чужого майна.

Як убачається із рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року, яке постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року залишено без змін, Ковельським лісгоспом до інших операційних витрат правомірно віднесено суму оплати в адресу навчальних закладів за навчання осіб, які прийняли на себе зобов`язання бути працевлаштованими та працювати на підприємстві. Суд прийшов до висновку, що Статутом ДП «Ковельське ЛГ» передбачено, що підприємство має право здійснювати оплату навчання працівників. Усі особи, за яких проведено оплату навчання, прийняли на себе зобов`язання бути працевлаштованими та працювати на підприємстві. Підприємством вчинені правочини схвалені, адже в наступному до Статуту були внесені зміни та передбачено можливість оплатити навчання осіб, які не є працівниками, а відтак збитків від вказаних подій державі не завдано. Угода про підготовку спеціаліста це не безоплатна передача майна фізичній особі і навіть не безоплатний «подарунок» фізичній особі, а тристоронній господарський договір. Сторона Підприємство замовляє і оплачує освітню послугу, Сторона навчальний заклад надає освітню послугу і отримує за це плату Сторона Здобувач отримує освіту та зобов`язується визначений період відпрацювати на підприємстві за здобутою спеціальністю. За загальним правилом господарські відносини підприємств (у т.ч. державних) регулюються ст.67 ГК України, а саме: відносини підприємств з іншими підприємствами здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечить законодавству України (т.4 а.к.п.44-75).

Враховуючи наведені рішення судів, які набрали законної сили, акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємства № 070-22/03 від 01.04.2019 на погляд апеляційного суду не може визнаватись єдиним і безумовним доказом вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

Тому і висновок експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ за результатами проведення судово-економічної експертизи від 15.11.2019 року №1317/19-22 не береться апеляційним судом до уваги, як доказ винуваті ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Вказані обставини повністю підтверджуються і показаннями допитаних судами першої та апеляційної інстанції свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , які підтвердили зобов`язання працевлаштуватись на ДП «Ковельське ЛГ» після закінчення навчання та роботу на вказаному підприємстві після закінчення навчання.

Отже, підсумовуючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд вважає, що враховуючи зміст колективного договору між Державним підприємством «Ковельське лісове господарство» та профспілковим комітетом, зокрема п.п.4.8., 4.9. та змін до вказано вище колективного договору, п.8.7 Галузевої угоди, Статуту підприємства і положень ст.67 ГК України, що ДП «Ковельське ЛГ» правомірно уклало тристоронні договори про оплату навчання та віднесло витрати за навчання до інших операційних витрат.

Доводи апеляційної скарги про те, що витрати на навчання не передбачені фінансовими планами підприємства не спростовують вищенаведених обставин, зокрема рішень адміністративних судів, а тому не можуть безумовно свідчити про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

Не беруться апеляційним судом до уваги і твердження апелянта про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_13 не надавались Державним агентством лісових ресурсів України відповідні направлення на навчання, оскільки вказані особи взяли на себе зобов`язання працювати на підприємстві за спеціальністю, а ОСОБА_13 працював у ДП «Ковельське ЛГ» за спеціальністю після закінчення навчання.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують сукупності зазначених вище обставин, а тому не беруться до уваги апеляційним судом.

Тому в оскарженому вироку місцевим судом зроблено обґрунтований висновок, що витрати не були заборонені законом, не були марними і безоплатними для підприємства, а отже їх не можна відносити до розтрати.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано переконливих доказів наявності в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Згідно з п.10 ч.1, ст.7, ч.ч.1,2,4 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування вироку суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді