КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3916/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000038 від 17.01.2024 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, під час проведення обшуку в житлових та нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: кошти в сумі 60810 Євро; кошти в сумі 10900 доларів США; кошти в сумі 180000 гривень; 2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_11 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ; довідка про надання відстрочки № 2560 від 26.11.2024 відносно ОСОБА_11 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Redmi9А», ІМЕІ: НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «GooglePixel» сірого кольору; мобільний телефон марки «Google Pixel» сірого кольору; мобільний телефон марки «Google Pixel» сірого кольору; мобільний телефон марки «iPhone 16 ProМах», ІМЕІ: НОМЕР_5 , із сім-картою НОМЕР_6 ; мобільний телефон марки «Samsung» із паролем, з пошкодженим екраном; жорсткий диск камери відеоспостереження s/n:D93R04N із блоком живлення; ключі від замка - 3 штуки, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді частково та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно частково, а саме в частині накладення арешту на майно належне ОСОБА_6 : кошти в сумі 60 810 євро; кошти в сумі 10 900 доларів США; кошти в сумі 180 000 гривень; мобільний телефон марки «iPhone 13 ProМах», IMEI: НОМЕР_5 , із сім-картою НОМЕР_6 , жорсткий диск камери відеоспостереження s/n: WX32D93R04N із блоком живлення, ключі від замка - 3 штуки.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ОСОБА_6 не є фігурантом вказаного кримінального провадження, не має жодного відношення до розслідуваних обставин, а виключно є законним власником приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , в котрих і було проведено обшук.

Підстав для вилучення грошових коштів, жорсткого диску, 3 ключів та особистого телефону ОСОБА_6 , як під час винесення ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.02.2025 року в справі №757/8505/25-к, котрою було надано дозвіл на проведення обшуку, так і після його проведення безпосередньо - не існувало.

Апелянт вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена, без врахування аргументів, доводів й доказів представників власниці майна, без дослідження доказів по справі та з допущеною неповнотою судового розгляду, з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з виходом за межі поданого прокурором клопотання про накладення арешту на майно, з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, без проголошення її учасникам справи після її постановлення.

Втексті клопотання прокурором не наведено необхідності арешту та наявності ризиків й в чому вони полягають.

Прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на вказане майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПКУкраїни, про які зазначено у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що грошові кошти, жорсткий диск, 3 ключа та особистий телефон ОСОБА_6 на які він просив накласти арешт є предметом протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у зв`язку із чим постанова слідчого в частині визнання вищевказаного вилученого майна речовими доказами є формальною.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на майно ОСОБА_6 не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Апелянт також звертає увагу на те, що в клопотанні прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно вказується наступне: «... Накласти арешт на тимчасово вилучене майно....мобільний телефон марки «iPhone 13 Pro Мах», ІМЕІ: НОМЕР_5 , із сім-картою НОМЕР_6 ».

Водночас, в оскаржуваній ухвалі вже вбачається наступне: «....Накласти арешт на тимчасово вилучене майно....мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro Мах». ІМЕІ: НОМЕР_5 , із сім-картою НОМЕР_6 ...».

Проте прокурор не повідомляв про необхідність виправлення допущеної ним помилки чи описки чи недоліку чи ще що не будь в цьому роді.

Представниками власниці майна на підтвердження факту вилучення в неї саме iPhone 16 Pro Мах було додано фото відповідної коробки від телефону. Суддя виправляючи помилки сторони обвинувачення, з власної ініціативи та явно виходячи за межі наданих їй повноважень та за межі заявленого прокурором в клопотанні - постановляє в оскаржуваній ухвалі накласти арешт на майно iPhone16 Pro Мах, а не на iPhone13 Pro Max.

Крім того апелянт зазначає, що очікуючи повернення суду з нарадчої кімнати для проголошення судового рішення, - секретар судового засідання зайшла до зали судового засідання, надала копію ухвали й розписку про отримання копії такої ухвали. Тож, проголошення резолютивної частини оскаржуваної ухвали взагалі слідчою суддею не здійснено.

В доповненняхдо апеляційної скарги, апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі викладено інформацію, що нібито представник власника майна просила не частково відмовити в клопотанні, а повністю, що не відповідає дійсності та спростовуються наявними документами в матеріалах справи.

Слідчий суддя проігнорувала обов`язок з`ясувати, чи дійсно арешт є єдиним ефективним заходом, і не обгрунтувала, чому менш обтяжливі альтернативи є непридатними або недостатніми в конкретному випадку.

Кошти у сумі 60 810 євро належать ОСОБА_13 - цивільній дружині підозрюваного - і мають законне походження та цільове призначення. Ці грошові кошти є особистими збереженнями, які накопичувалися протягом тривалого часу, зокрема шляхом реалізації належного їй на праві приватної власності транспортного засобу та інших накопичень, та мали бути використані для лікування однієї з малолітніх дітей, яка потребує спеціалізованої медичної допомоги.

Кошти в сумі 10 900 доларів США та 180 000 гривень, вилучені під час обшуку, не є власністю підозрюваного, а належать малолітнім ОСОБА_14 , які не мають жодного стосунку до кримінального провадження, їхня мати зберігала зазначені кошти у будинку, як законний представник дітей.

Слідча суддя не встановила правовий титул володіння пристроєм, не навела в ухвалі фактів, які б свідчили про приналежність цього телефона підозрюваному або його зв`язок із предметом розслідування. Навпаки, зі сторони захисту надано докази, які підтверджують, що мобільний пристрій належить саме ОСОБА_13 , зокрема фото коробки з ІМЕІ, що збігається з ІМЕІ самого пристрою.

Щодо накладення арешту на жорсткий диск камери відеоспостереження s/n: WX32D93R04N із блоком живлення то це обладнання забезпечує охорону приватного житла, відеофіксацію периметру та виконує виключно функцію забезпечення безпеки мешканців, серед яких - малолітні діти. Слідча суддя не встановила і не мотивувала, яким чином технічний засіб охоронного призначення міг бути або був використаний у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, або містить відомості, що мають доказове значення.

Щодо арешту ключів від замка (3 штуки), слідча суддя, постановляючи відповідну ухвалу, не надала жодного мотивованого обґрунтування, яке б вказувало на наявність процесуального значення цих предметів у межах кримінального провадження. При цьому, ключі не є ні знаряддям вчинення злочину, ні предметом, набутим злочинним шляхом, ні об`єктом, що підлягає спеціальній конфіскації, а отже не підпадають під критерії визначені як ст. 98 так і ст. 170 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, в підтримку поданої апеляційної скарги, з доповненнями, яку остання підтримала з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з доповненнями, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи та зі змісту оскаржуваної ухвали, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження № 0000038 від 17.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що учасниками злочинної організації на території Закарпатської області організовано придбання прекурсорів для подальшого виготовлення психотропних речовин, а також придбання, виготовлення, зберігання з метою збуту, а також збут психотропних та особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах наркозалежним особам через власну мережу збуту.

У вказаному кримінальному провадженні, 11.03.2025, повідомлено про підозру та затримано в порядку н. 4 ч. 1 ст. 208 КПК України наступних осіб:

- ОСОБА_11 та ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України;

- ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України;

- ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України;

- ОСОБА_20 та ОСОБА_21 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

11.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено обшук в житлових та нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_6 , та перебувають у фактичному володінні ОСОБА_11 , під час якого виявлено та вилучено:

- кошти в сумі 60810 Євро;

- кошти в сумі 10900 доларів США;

- кошти в сумі 180000 гривень;

- 2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_11 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ;

- довідка про надання відстрочки № 2560 від 26.11.2024 відносно ОСОБА_11 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного;

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон марки «Redmi 9А», ІМЕІ: НОМЕР_4 ;

- мобільний телефон марки «Google Pixel» сірого кольору;

- мобільний телефон марки «Google Pixel» сірого кольору;

- мобільний телефон марки «Google Pixel» сірого кольору;

- мобільний телефон марки «iPhone 13 ProМах», ІМЕІ: НОМЕР_5 , із сім-картою НОМЕР_6 ;

- мобільний телефон марки «Samsung» із паролем, з пошкодженим екраном;

- жорсткий диск камери відеоспостереження s/n:WX32D93R04N із блоком живлення;

- ключі від замка - 3 штуки, на яких можуть міститись відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, при цьому у вказаній ухвалі слідчого судді дозвіл на його вилучення не надано.

12.03.2025 прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , в даному кримінальному провадженні, звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку житлових та нежитлових приміщеннях за адресою: Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Музикальна, 9-1.

На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор посилався на те, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням того, що вказані вище документи, кошти, предмети відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а тому постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України від 11.03.2025 визнані речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

01.05.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, під час проведення обшуку в житлових та нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: кошти в сумі 60810 Євро; кошти в сумі 10900 доларів США; кошти в сумі 180000 гривень; 2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_11 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ; довідка про надання відстрочки № 2560 від 26.11.2024 відносно ОСОБА_11 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Redmi9А», ІМЕІ: НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Google Pixel» сірого кольору; мобільний телефон марки «Google Pixel» сірого кольору; мобільний телефон марки «Google Pixel» сірого кольору; мобільний телефон марки «iPhone 16 ProМах», ІМЕІ: НОМЕР_5 , із сім-картою НОМЕР_6 ; мобільний телефон марки «Samsung» із паролем, з пошкодженим екраном; жорсткий диск камери відеоспостереження s/n:D93R04N із блоком живлення; ключі від замка - 3 штуки, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Оскільки дана ухвала оскаржена представником власника майна, тільки в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 60 810 євро, в сумі 10 900 доларів США, в сумі 180 000 гривень, мобільний телефон марки «iPhone 13 ProМах», IMEI: НОМЕР_5 , із сім-картою НОМЕР_6 , жорсткий диск камери відеоспостереження s/n: WX32D93R04N із блоком живлення, ключі від замка - 3 штуки, тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах вимог поданої апеляційної скарги, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно колегією суддів не вирішується.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за №0000038 від 17.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України та накладаючи арешт на грошові кошти в сумі 60 810 євро, в сумі 10 900 доларів США, в сумі 180 000 гривень, мобільний телефон марки «iPhone13 ProМах», IMEI: НОМЕР_5 , із сім-картою НОМЕР_6 , жорсткий диск камери відеоспостереження s/n: WX32D93R04N із блоком живлення, ключі від замка - 3 штуки, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, оскільки вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, враховано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання та заперечення представників власника майна, щодо підстав його задоволення, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, всупереч твердженням апелянта, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0000038 від 17.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, колегія суддів зауважує на тому, що постановою старшого слідчого в ОВС Національної поліції України ОСОБА_22 від 11.03.2025, майно у кримінальному провадженні №0000038 від 17.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України, яке було виявлено та вилучено 11.03.2025 під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено обшук в житлових та нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_6 , та перебувають у фактичному володінні ОСОБА_11 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні /т. 1 а.с.88-89/.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК Українипри обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, всупереч твердженням апелянта.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 167, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Твердження апелянта про те, що грошові кошти, які були вилучені за адресою: Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Музикальна, 9-1, мають законне походження та не мають відношення до обставин кримінального провадження № 0000038 від 17.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України,мають бути перевірені органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року в частині задоволення клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000038 від 17.01.2024 на тимчасово вилучене майно, під час проведення обшуку в житлових та нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: кошти в сумі 60810 Євро; кошти в сумі 10900 доларів США; кошти в сумі 180000 гривень; мобільний телефон марки «iPhone 16 ProМах», ІМЕІ: НОМЕР_5 , із сім-картою НОМЕР_6 ; жорсткий диск камери відеоспостереження s/n:D93R04N із блоком живлення; ключі від замка - 3 штуки, з метою забезпечення збереження речових доказів, - залишити без змін, а апеляційну скаргу, з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4