ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року

м. Київ

справа № 741/168/22

провадження № 51-3872км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

засуджених ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

(в режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_8 та засуджених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 травня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0000462 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 353 Кримінального кодексу України (далі - КК), та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ленінграда (нині м. Санкт-Петербург Російської Федерації), мешканця АДРЕСА_3, громадянина України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 353 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини

За вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 травня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року, визнано винуватими та засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

- ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 187 КК на строк 10 років з конфіскацією майна, крім житла, за ч. 1 ст. 263 КК на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 353 КК на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, крім житла;

- ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК на строк 8 років з конфіскацією майна, крім житла, за ч. 2 ст. 353 КК на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, крім житла.

Стягнуто процесуальні витрати та вирішено долю речових доказів.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_10 у серпні-жовтні 2021 року, точної дати не встановлено, спільно з ОСОБА_6 розробили план розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном на території м. Носівки Ніжинського району Чернігівської області.

Згідно з цим планом вони повинні були діяти під виглядом працівників поліції, котрі начебто проводять профілактичні заходи на території м. Носівки. З цією метою ОСОБА_5 за невстановлених обставин придбав два комплекти форми працівників поліції з розпізнавальними знаками Національної поліції України та знаками спеціальних звань працівників поліції (лейтенанта та сержанта), а також 2 пари рукавиць.

Також, у невстановлений час і в невстановленому місці ОСОБА_5 без передбаченого законом дозволу незаконно придбав пістолет «BLOW TR91402» № НОМЕР_1 калібру 9 мм Р.А.К. виробництва Туреччини «Blow (Zira Silah)», який без передбаченого законом дозволу зберігав за місцем реєстрації у м. Подільську Одеської області, та який був використаний ним при вчиненні розбою.

06.10.2021 приблизно о 20:10 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на автомобілі «BMW 520і» р.н. НОМЕР_2 під керуванням останнього прибули до м. Носівки де перевдягнулися в форму працівників поліції, тим самим самовільно присвоюючи владні повноваження працівників правоохоронного органу, та з метою розбійного нападу для заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_11 підійшли до його будинку АДРЕСА_2 і деякий час проводили розвідку, заглядаючи у вікна будинку.

Надалі ОСОБА_5 постукав у вхідні двері будинку і голосно представившись працівником поліції спільно з ОСОБА_6 проник усередину де ОСОБА_5 дістаючи прихований пістолет пішов до наступної кімнати, а ОСОБА_6 залишився біля вхідних дверей причинивши їх за собою зсередини. У цей момент ОСОБА_5 був затриманий працівниками поліції, які перебували всередині будинку, а ОСОБА_6 намагався втекти з місця, однак неподалік домогосподарства також був ними затриманий.

Згідно з висновком експерта вилучений на місці події пістолет «BLOW TR91402» № НОМЕР_1 калібру 9 мм Р.А.К. промислового виробництва Туреччини «Blow (Zira Silah)» є вогнепальною зброєю. У пістолеті саморобним способом з каналу ствола було висвердлено захисний елемент та закритий газовідвідний отвір, така конструкція каналу ствола пістолета дозволяє здійснювати постріли шляхом роздільного спорядження - використовуючи патрон калібру 9 мм Р.А.К. та круглу свинцеву кулю діаметром 7,2 мм, що забезпечує достатню вражаючу здатність вистріляних з нього снарядів.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

У поданих касаційних скаргах, які аналогічні за доводами та вимогами, захисник ОСОБА_12 та засуджені ОСОБА_5 і ОСОБА_6 просять скасувати оскаржувані вирок та ухвалу через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного ОСОБА_6 і ОСОБА_5 покарання тяжкості кримінального правопорушення та даним про особи засуджених, а саме:

- закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в частині обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК, а відносно ОСОБА_5 також і за ч. 1 ст. 263 КК через відсутність у їхніх діях складу цих злочинів, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК);

- пом`якшити ОСОБА_6 та ОСОБА_5 покарання призначене за ч. 2 ст. 353 КК.

У касаційних скаргах сторона захисту стверджує, що жодних належних та допустимих доказів у доведеність винуватості ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів органом досудового розслідування не здобуто та суду не надано, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій у судових рішеннях про наявність в їхніх діях складу злочинів ґрунтуються на припущеннях.

Вказують, що поза увагою судів обох інстанцій без належної оцінки залишились показання потерпілого ОСОБА_13 , який в суді пояснив, що він знаходився під охороною працівників поліції у спальній кімнаті і з неї не виходив, поки засуджених не було затримано. Як ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заходили до його будинку він не бачив, побачив їх вже після затримання.Під час судового розгляду було встановлено, що засуджені не бачили і не розмовляли з потерпілим, жодних дій щодо нього не вчиняли, ніяких вимог останньому про передачу їм майна не висували і застосуванням насильства йому не погрожували.

Вважають помилковими висновки судів обох інстанцій у судових рішеннях про наявність у діях засуджених кваліфікуючих ознак «проникнення в житло» (оскільки останні зайшли у будинок з дозволу потерпілого) та «за попередньою змовою групою осіб» (оскільки ОСОБА_6 лише підвіз ОСОБА_5 до вказаного ним місця, і лише за грошову винагороду погодився одягнути форму працівника поліції та бути присутнім під час розмови останнього з потерпілим, який був винен гроші ОСОБА_5 ).

З урахуванням цих обставин стверджують, що в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутня об`єктивна сторона та склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, адже вони не вчинили жодних дій, які можна було б розцінити як розбійний напад.

Зауважують на тому, що без належної оцінки судів обох інстанцій залишились показання ОСОБА_5 про те, що органом досудового розслідування не здобуто та не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували приналежність йому знайденого під час огляду місця події 06.10.2021 пістолета «BLOW TR91402», який зі слів останнього, був підкинутий працівниками поліції при його затриманні.

Зазначають, що висновки судів обох інстанцій про наявність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК ґрунтуються лише на припущеннях, так як реальних доказів на підтвердження цього обвинувачення матеріали кримінального провадження не містять.

На переконання сторони захисту, призначене засудженим за ч. 2 ст. 353 КК покарання є надто суворим, оскільки судами не було взято до уваги, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 свою вину у вчиненні цього злочину визнали повністю і висловили готовність нести покарання.

Стверджують, що при перегляді вироку суд апеляційної інстанції не усунув порушень допущених судом першої інстанції.

Ураховуючи наведене захисник та засуджені вважають, що оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 КПК.

Позиція учасників в суді касаційної інстанції

Засуджені та захисники касаційні скарги підтримали.

Прокурор заперечила проти задоволення касаційних скарг і просила залишити оскаржувані судові рішення без зміни.

Мотиви Суду

Колегія суддів (далі - Суд), заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційних скаргах, дійшла висновку про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Під час касаційної перевірки цих рішень Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Встановлені місцевим судом фактичні обставини кримінального провадження ґрунтуються на аналізі доказів, досліджених й ретельно перевірених у судовому засіданні, а саме: на показаннях засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (допитані за клопотанням сторони захисту); а також протоколах: огляду місця події від 06.10.2021 домоволодіння потерпілого ОСОБА_11 (виявлено та вилучено пістолет з набоями, маску чорного кольору, розкладний ніж тощо), обшуку від 07.10.2021 домоволодіння де зареєстрований ОСОБА_5 (виявлено та вилучено чорну пластикову коробку з магазином до пістолета, мобільний телефон, значну кількість слотів від сім-карток, записну книжку тощо), обшуку від 07.10.2021 автомобіля ОСОБА_6 (виявлено та вилучено змінний одяг та взуття (для 2 осіб), зарядні пристрої, мобільні телефони з сім-картами тощо), затримання від 06.10.2021 та 07.10.2021 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (під час затримання вилучено форму працівника поліції (2 комплекти), рукавички чорні (2 пари), латексні рукавички, шеврони (лейтенанта та сержанта) тощо), огляду речей від 12 і 19.10.2021 (оглянуто форму та кепки на яких міститься бірки «Власність Національної поліції України»), за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД) від 08.09., 18.10., 27.10.2021, про результати НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 19.11.2021 (зафіксовано розмови ОСОБА_5 22.09., 25.09 та 06.10.2021 про підготовку до розбійного нападу); висновку експертизи зброї від 26.11.2021 № СЕ-19/125-21/10588БЛ (щодо вилучених на місці події пістолету, патронів та під час обшуку змінного магазину) та інших доказах у своїй сукупності.

Ці докази зібрані у встановленому законом порядку, є логічними та послідовними, узгоджуються між собою в цілому та в деталях, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності.

Окрім того, розглянувши справу суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки в обвинувальному акті не зазначена сума, якою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мали намір заволодіти, то в їхніх діях відсутня кваліфікуюча ознака розбою - заволодіння майном у великих розмірах, а тому їхні дії потрібно кваліфікувати за ч. 3 ст. 187 КК.

Не погодившись із вироком прокурор, засуджені та захисник подали апеляційні скарги доводи яких є аналогічними тим, що наведені стороною захисту в касаційних скаргах.

Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), що покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів у справі, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Згідно з положеннями ст. 419 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено правові підстави, з яких подану скаргу визнано необґрунтованою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Аргументів на підтвердження передбачених цією нормою обставин засуджений ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі не навів, а тому апеляційний суд у судовому засіданні 01 листопада 2023 року вмотивовано відмовив у задоволенні його клопотання про повторне дослідження доказів у справі з огляду на те, що ці докази були ретельно перевірені судом першої інстанції, а незгода засудженого з їх оцінкою наданою судом не є підставою для їх повторного дослідження (т. 7, а. к. п. 179-180).

При перегляді вироку апеляційний суд, перевіривши доводи сторони захисту, наведені в апеляційних скаргах, які є аналогічними тим, що викладені захисником та засудженими у касаційних скаргах, дійшов висновку про їх безпідставність, зазначивши, що за встановлених судом першої інстанції обставин дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК і такий висновок суду ґрунтується на ретельному дослідженні та аналізі доказів, наданих сторонами кримінального провадження. Окрім того, суд апеляційної інстанції вважав безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність кваліфікації дій засуджених за ч. 4 ст. 187 КК за ознакою заволодіння майном потерпілого у великих розмірах, оскільки такі не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Щодо доводів касаційних скарг про безпідставне обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК

Судом першої інстанції у вироку обґрунтовано покладено в доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні цього злочину наступні докази: протокол огляду місця події від 06.10.2021, протокол за результатами проведення НСРД від 27.10.2021, протокол обшуку домоволодіння за місцем реєстрації ОСОБА_5 від 07.10.2021 (під час проведення якого було виявлено коробку з-під пістолета зі змінним магазином до пістолета «BLOW TR91402» № НОМЕР_1 ) та висновок експертизи зброї від 26.11.2021 № СЕ-19/125-21/10588БЛ.

Суд погоджується з обґрунтованістю висновку суду першої інстанції у вироку про те, що показання свідка ОСОБА_14 (яка була допитана судом за клопотанням сторони захисту) і в судовому засіданні 06.12.2022 вказала про вибірковий обшук та підкидання працівниками поліції коробки з-під пістолету, викликають обґрунтований сумнів і спростовуються дослідженими судом доказами (т. 5, а. к. п. 14-19).

Як убачається з відеозапису до протоколу обшуку від 07.10.2021 ця слідча дія проведена з дотриманням вимог статей 234-236 КПК, послідовно, в усіх приміщеннях на території домоволодіння. Свідок ОСОБА_14 щодо ходу проведення обшуку зауважень не висловлювала, однак зазначила, що виявлений та вилучений мобільний телефон належить її молодшому сину (т. 3, а. к. п. 134-143).

Щодо доводів касаційних скарг про відсутність в діях засуджених кваліфікуючої ознаки «проникнення» та «за попередньою змовою групою осіб»

Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року (справа № 569/1111/16к, провадження № 13-14кс18) «Проникнення як кваліфікуюча ознака розбою передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). Відтак незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має».

Окрім того, як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх рішеннях, співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

За встановлених судом обставин кримінального провадження дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з самого початку були узгодженими і послідовними, зокрема вони разом на автомобілі, належному ОСОБА_6 , подолали значну відстань з м. Одеси і приїхали у м. Носівку Чернігівської області. Зупинили машину неподалік господарства потерпілого, лише коли стемніло переконались, що він вдома, повернулися до автомобіля, переодягнулися у форму Національної поліції, одягли маски, рукавички, після чого проникли на територію господарства та в будинок потерпілого.

Ці спільні дії засуджених і їх узгодженість між ними вказують на об`єднання таких дій єдиним умислом та сприяння один одному у вчинені розбійного нападу.

Отже, кваліфікація судом дій засуджених за ч. 3 ст. 187 КК за ознакою «проникнення» та «за попередньою змовою групою осіб» є правильною.

Щодо кваліфікації дій засуджених за незакінчений злочин

Розбій є усіченим складом злочину. Він вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном.

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Погроза є тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападнику або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або її макета тощо), які свідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я. Таким чином, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

З наданих у судовому засіданні 20.09.2022 показань потерпілого ОСОБА_11 вбачається, що напередодні події начальник поліції його повідомив, що на нього готується напад. З його дозволу працівники поліції розташувалися в будинку і чекали на нападників. Він знаходився під охороною у спальній кімнаті на першому поверсі, та чув, як нападники представилися працівниками Носівської поліції, однак як вони заходили до його будинку він не бачив, потім почув шум, стрілянину. Вийшов з кімнати коли нападників вже затримали, на місці бачив пістолет та ніж (т. 3, а. к. п. 15-28).

Як зазначив суд першої інстанції у вироку, свої дії на реалізацію умислу щодо вчинення розбійного нападу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не довели до кінця з причин, що не залежали від їхньої волі, оскільки ці дії були припинені працівниками поліції відразу після їх проникнення до будинку, через що вони не змогли повністю реалізувати задуманого та висловити потерпілому погрозу застосування до нього насильства небезпечного для життя і здоров`я з метою заволодіння його майном.

Сукупність досліджених у суді першої інстанції доказів вказує на те, що дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні розбійного нападу за який вони були засуджені складались із кількох стадій: 1) проникнення до будинку потерпілого; 2) висловлення потерпілому погрози про застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я або застосування такого насильства; 3) заволодіння майном потерпілого.

Проте вони виконали лише першу стадію злочину - незаконно проникли до будинку потерпілого і не змогли виконати інших дій для доведення злочину до кінця, так як були затримані працівниками поліції.

Отже, останні з причин, що не залежали від їхньої волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, а тому їхні дії у цій частині підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 187 КК, як незакінчений замах на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Таким чином, при кваліфікації дій засуджених за цим епізодом судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

При перегляді вироку апеляційний суд вказаної помилки не виправив, а тому оскаржувані рішення не можуть вважатися такими, що відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 КПК.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції.

Тому Суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 433 КПК вважає необхідним вийти за межі касаційних скарг і виправити допущену помилку, оскільки це не погіршує становище засуджених.

Санкція ч. 3 ст. 187 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна.

За правилами ч. 3 ст. 68 КК за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Окрім того, ч. 5 ст. 68 КК передбачено, що при призначенні покарання співучасникам кримінального правопорушення суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує характер та ступінь участі кожного з них у вчиненні кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає необхідним касаційні скарги захисника ОСОБА_8 та засуджених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 задовольнити частково, в порядку ч. 2 ст. 433 КПК оскаржувані судові рішення змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 187 КК на ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 187 КК і призначити їм покарання на строк, що не може перевищувати двох третин максимального строку покарання, передбаченого санкцією статті кримінального закону за вчинене ними кримінальне правопорушення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Задовольнити частково касаційні скарги захисника ОСОБА_8 та засуджених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 травня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змінити, перекваліфікувати їхні дії з ч. 3 ст. 187 КК на ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 187 КК.

Вважати засудженими:

ОСОБА_5 :

за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 187 КК - до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла;

за ч. 1 ст. 263 КК - до 3 років позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 353 КК - до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, крім житла.

ОСОБА_6 :

за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 187 КК - до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла;

за ч. 3 ст. 353 КК - до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, крім житла.

В решті судові рішення залишити без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3