Справа № 752/8790/25
Провадження №: 1-кп/752/1862/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

представника власника арештованого майна ОСОБА_9 ,

під час підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002904 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 190 КК України,

У С Т А Н О В И В :

На розгляд Голосіївського районного суду м. Києва скеровано обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 190 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 клопотала про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки, на її думку, були істотно порушені права потерпілого через невідкриття останньому матеріалів досудового розслідування. Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 , кожен окремо, підтримали дану позицію.

Прокурор заперечила проти клопотання захисника, зазначила, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстав для його повернення немає.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 просили призначити обвинувальний акт до судового розгляду, зазначили, що їхні права під час досудового розслідування порушені не були.

Вирішуючи клопотання захисника про повернення прокурору обвинувального акту, суд зауважує таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Аналіз положень ст. 314, 315 КПК України дає можливість суду зробити висновок, що основним завданням підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні є вирішення організаційно-розпорядчих питань, які пов`язані виключно з підготовкою справи до розгляду по суті з тією метою, щоб судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснювався ефективно, оперативно та у відповідності до завдань кримінального провадження, що визначені у ст. 2 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

У ст. 291 КПК України встановлюються такі вимоги щодо обвинувального акту - обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що одним з організаційно- розпорядчих питань, що вирішуються судом під час підготовчого судового засідання при визначені можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, є питання відповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального законодавства. При цьому оскільки вимоги до обвинувального акту встановлюються лише положеннями ст.ст. 291, 292 КПК України, то суд під час підготовчого судового засідання здійснює перевірку обвинувального акту на предмет відповідності тільки цим статтям.

З огляду на зазначене, суд робить висновок, що оскільки п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акту як право, а не обов`язок суду, то підставою для такого повернення не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акту вимогам КПК України. Така правова позиція також міститься у Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 520/8135/15-к.

У зв`язку із наведеним, а також ураховуючи думку потерпілого та його представника, які в ході підготовчого судового засідання зазначили що їхні права не порушувалися та просили призначити обвинувальний акт до судового розгляду, клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору не підлягає задоволенню.

Крім того, під час підготовчого судового засідання представник власника арештованого майна адвокат ОСОБА_9 подав клопотання про скасування арешту на автомобіль марки PORSCHE модель PANAMERA, який на праві власності зареєстровано за ОСОБА_10 .

Своє клопотання адвокат ОСОБА_9 мотивував порушенням розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження. Також, на його думку, була відсутня правова підстава для накладення арешту на зазначений автомобіль, стороною обвинувачення під час накладення арешту не надано доказів того, що у разі арешту майна, яке належить ОСОБА_10 , не буде порушуватися законне право останньої на мирне володіння своїм майном, а ОСОБА_10 буде вчиняти дії щодо приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення тощо щодо вказаного автомобіля. Крім того зазначав, що ОСОБА_10 як власнику майна не роз`яснено порядок виконання ухвали про накладення арешту майна.

Прокурор не заперечувала проти зняття арешту в частині права користування зазначеним автомобілем, однак зазначила що автомобіль, який був визнаний речовим доказом, має зберігатися до винесення кінцевого рішення у зазначеному провадженні.

Захисник ОСОБА_5 в цілому не заперечував проти скасування арешту майна, проте зазначив, що даний автомобіль - це об`єкт злочинного посягання у даному кримінальному провадженні.

Захисник ОСОБА_4 не заперечувала проти скасування арешту з огляду на право особи мирно володіти своїм майном, при цьому зауважила, що попередня власниця автомобіля - ОСОБА_11 порушила домовленості та норми чинного законодавства при переоформленні автомобіля на свою матір, наразі з цього приводу тривають судові процеси в порядку цивільного судочинства.

Обвинувачений ОСОБА_6 повідомив про спільну позицію зі своїми захисниками.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 не заперечували щодо скасування арешту автомобіля.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_9 про скасування арешту на автомобіль марки PORSCHE модель PANAMERA, який на праві власності зареєстровано за ОСОБА_10 , суд виходить з такого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Арешт на автомобіль марки PORSCHE модель PANAMERA був накладений у порядку, передбаченому статтями 170-173 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Згідно з матеріалами провадження, автомобіль марки PORSCHE моделі PANAMERA прямо пов`язаний з вчиненням кримінального правопорушення, є його об`єктом і визнаний речовим доказом відповідно до вимог ст. 98 КПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна може бути накладений для збереження речових доказів. Пунктом 1 ч. 1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є предмети, які були об`єктами кримінально протиправних дій або зберегли на собі їх сліди.

Таким чином, за змістом норм закону, майно, що є об`єктом кримінального правопорушення, підлягає арешту до вирішення питання про його подальшу процесуальну долю під час розгляду справи по суті, що кореспондується з положеннями до ч. 9 ст. 100 КПК України, якою передбачено, що речові докази зберігаються до набрання законної сили вироком суду або до завершення кримінального провадження іншим передбаченим законом способом. Вилучення такого майна без належного збереження до завершення провадження може створити ризик втрати або знищення доказів, що суперечить засадам кримінального процесу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що на цьому етапі провадження підстав для скасування арешту немає, оскільки відповідне майно має значення для кримінального провадження, є речовим доказом і його арешт є необхідним для забезпечення законних цілей кримінального процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 170-174, 291, 293, 314-315, 372, 376, 392-395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту відмовити.

У задоволенні клопотання представника власника арештованого майна ОСОБА_9 про скасування арешту на автомобіль, який на праві власності зареєстровано за ОСОБА_10 марки PORSCHE модель PANAMERA відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1