Дата документу 14.08.2025 Справа № 336/6125/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/742/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/6125/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19 травня 2025 року про повернення клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду повернуто клопотання ОСОБА_7 , засудженого вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2019 року за ч.4 ст.152 КК, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просив замінити йому невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2019 року більш м`яким покаранням. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до п.4 ч.2 ст.539 КПК чітко вказано, що клопотання подається до суду, який ухвалив вирок, однак суд зазначив про те, що йому необхідно звертатися до Олександрівського суду, хоча вирок ухвалив Шевченківський суд. Крім того, зазначив, що у клопотанні він вказував на те, що його засудили не в тій редакції закону, що потягло за собою призначення йому занадто суворого покарання. Так, на момент його притягнення до відповідальності (06 червня 2018 року) діяла редакція Закону №2227-VIII від 06 грудня 2017 року, згідно якої передбачалось покарання за ч.4 ст.152 КК у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, однак його засудили після змін до ч.4 ст.152 КК і передбачене покарання стало від 10 до 15 років позбавлення волі, тобто відповідальність була посилена. Проте суд в ухвалі про це не зазначив жодного слова. Вважав, що він відбув майже 5 років із 12 років, крім того ще 2 роки перебував під домашнім арештом. Вказав, що він вже давно зрозумів всі цінності життя, став на шлях виправлення та своєю сумлінною поведінкою у СІЗО довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Зі змісту клопотання вбачається, що засуджений ОСОБА_7 порушує питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, яке вирішується судом під час виконання вироків за правилами, визначеними ст.ст.537, 539 КПК.

Згідно п.3 ч.1 ст.537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

За приписами п.1 ч.2 ст.539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 КПК.

Матеріали провадження засвідчують, що вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК, з призначенням йому покарання у виді 12 років позбавлення волі. Крім того, вказаним вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК, та виправдано у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2020 року вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 за ч.4 ст.152 КК залишено без змін, а в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК скасовано та кримінальне провадження за цим епізодом направлено на новий розгляд в суд першої інстанції. Ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст.152 КК до покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Матеріали кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК з 11 лютого 2025 року перебувають в Запорізькому апеляційному суді, у зв`язку з чим засуджений ОСОБА_7 наразі відбуває покарання, призначене вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2019 року за ч.4 ст.152 КК, в державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», яка територіально знаходиться в Олександрівському районі м.Запоріжжя.

Таким чином, з огляду на положення ст.ст.537, 539 КПК, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що клопотання засудженого не підлягає розгляду Шевченківським районним судом м.Запоріжжя, оскільки засуджений фактично вже відбуває покарання в державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», яка розташована в адміністративно-територіальних межах Олександрівського району м.Запоріжжя, а тому порушене засудженим в клопотанні питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, належить до компетенції суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, тобто Олександрівського районного суду м.Запоріжжя.

З огляду на вказані обставини доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 стосовно того, що розгляд його клопотання в порядку ст.82 КК мав здійснювати саме Шевченківський районний суд м.Запоріжжя, оскільки цим судом було ухвалено вирок, є помилковими, оскільки положення ст.539 КПК чітко визначають суд, до територіальної юрисдикції якого віднесено розгляд таких питань.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що в клопотанні він також вказував на те, що його засудили не в тій редакції закону, що потягло за собою призначення йому занадто суворого покарання, однак суд взагалі не зазначив про це в своїй ухвалі, є неприйнятними, оскільки клопотання засудженого було повернуто місцевим судом без вирішення його по суті через порушення правил територіальної юрисдикції.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19 травня 2025 року про повернення ОСОБА_7 його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4