ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/516/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст.125ККУкраїни
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

потерпілого ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, паспорт № НОМЕР_1 виданий органом 2316 від 24.01.2022, РНОКПП НОМЕР_2 , маючого середньо-технічну освіту, неодруженого, не маючого будь-яких осіб на утриманні, працюючого слюсарем в Концерні «Міські теплові мережі» ЗМР, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та виправдано з підстав недоведеності, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

В порядку ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 17.09.2023 приблизно о 18 годині 00 хвилин, знаходячись біля будинку № 10 по вулиці В`ячеслава Зайцева у місті Запоріжжі, під час раптово виниклого словесного конфлікту з неповнолітнім ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи у руці предмет, який схожий на пневматичний пістолет Макарова № НОМЕР_3 , здійснив постіл у сторону ОСОБА_9 , а саме у праве око, тим самим спричинивши неповнолітньому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу верхньої повіки правого ока, а також діагностованої контузії правого очного яблука, які утворились за видом тупої травми і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, менш як 21 доба.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, що кваліфікується як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов до висновку, що сторона обвинувачення не довела наявності у обвинуваченого умислу на спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілому, а також не надала належних, достовірних і достатніх доказів причетності обвинуваченого до безпосереднього пострілу в потерпілого.

Так, показання потерпілого містили суперечності, не були підтверджені іншими доказами, а обставини справи свідчили, що травма могла бути спричинена рикошетом, без цілеспрямованих дій ОСОБА_7 .

На підставі вказаного, суд першої інстанції виправдав обвинуваченого ОСОБА_7 з підстав недоведеності, що в його діях є склад кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 вважає, що виправдувальний вирок відносно ОСОБА_7 винесено незаконно та він підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що у ході досудового розслідування було встановлено наступне.

17 вересня 2023 року приблизно о 18:00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №10 по вул. В`ячеслава Зайцева у м. Запоріжжі, під час раптово виниклого конфлікту з неповнолітнім ОСОБА_9 , 2008 року народження, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, здійснив постріл із предмета, схожого на пневматичний пістолет Макарова № НОМЕР_3 , в область правого ока потерпілого. Внаслідок цього потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Попри наявність достатніх, послідовних та взаємопов`язаних доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 , що, на думку прокурора, є передчасним, необґрунтованим та суперечить як фактичним обставинам справи, так і вимогам кримінального процесуального закону.

За твердженням апелянта, вирок базується переважно на показаннях самого обвинуваченого, який провину не визнав, натомість суд не надав належної оцінки показанням потерпілого та свідків, а також письмовим доказам, які підтверджують обставини вчинення правопорушення.

Прокурор наголошує, що показання неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 були послідовними як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а також знайшли своє підтвердження у висновку судово-медичної експертизи, протоколі слідчого експерименту та показаннях ОСОБА_11 неповнолітнього свідка, який був очевидцем конфлікту.

Також прокурор зазначає, що суд безпідставно поставив під сумнів достовірність цих доказів, не дослідив їх у сукупності, чим порушив вимоги ст. 94, 370, 374 КПК України.

Вирок містить внутрішні суперечності, а висновки про відсутність умислу ґрунтуються на припущеннях, а не на фактичних даних справи.

З огляду на це, прокурор вважає, що суд упереджено та однобічно оцінив докази, не взявши до уваги їхню повноту й взаємозв`язок, що у сукупності призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та винесення незаконного виправдувального вироку.

Такий підхід суперечить завданням кримінального провадження та принципу невідворотності кримінальної відповідальності за вчинене діяння.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить апеляційний суд під час апеляційного розгляду дослідити докази, що містяться у матеріалах кримінального провадження, зокрема: рапорт чергового від 17.09.2023, висновок експерта № 1874п, протокол слідчого експерименту від 13.11.2023 з відеозаписом, матеріальні носії інформації з показаннями неповнолітніх свідка ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_9 .

Скасувати вирок суду першої інстанції від 21.01.2025 у зв`язку з істотними процесуальними порушеннями та неправильним застосуванням закону та ухвалити новий обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України із призначенням покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 просила задовольнити клопотання про повторне дослідження доказів, оскільки суд першої інстанції дослідив усі наявні докази, однак оцінив їх неправильно.

Також просила апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі та визнати ОСОБА_7 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Потерпілий ОСОБА_9 та його законний представник ОСОБА_10 підтримали позицію прокурора. Вони наголосили, що обвинувачений своїми діями майже позбавив потерпілого зору.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора та позиції потерпілого і його законного представника. Вказав, що потерпілий у судовому засіданні змінив свої показання та стверджував, що ОСОБА_7 стріляв у нього, а не по пляшках. Однак під час досудового розслідування не було встановлено, що ОСОБА_7 дійсно цілеспрямовано здійснив постріл у потерпілого. Заперечував проти задоволення клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, оскільки суд першої інстанції дослідив усі докази в судовому засіданні безпосередньо та належним чином їх оцінив.

Вважає, що виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, просив суд апеляційної інстанції залишити його без змін.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, потерпілого, його законного представника, обвинуваченого та його захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав, суду надав показання, у яких зазначив, що 17.09.2023 він зустрівся з друзями ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та дівчиною останнього. Вони придбали каву й алкоголь у ТЦ «Україна», після чого вирушили на майданчик позаду торговельного центру. На майданчику, де були розміщені лавки, їхня компанія сіла на одну з них, поряд з якою перебувала інша компанія, де знаходився потерпілий ОСОБА_14 . Компанії були розділені ще однією лавкою. ОСОБА_7 зазначив, що сам алкоголь не вживав, оскільки був за кермом. Ініціатором стрільби став ОСОБА_15 , який дістав пневматичний пістолет із сумки та запропонував постріляти по пляшках, розташованих біля їхньої лавки. Постріли зробили кілька осіб, у тому числі й сам ОСОБА_7 - 2-3 рази. Стріляв по пляшці, що знаходилася біля купи сміття зліва від лавки, на межі асфальту і ґрунту. Відстань до лавки, де сидів ОСОБА_16 , за його словами, складала приблизно 15 метрів. ОСОБА_17 запевнив, що стріляв лише по пляшці, постійно слідкував за нею, вона не зміщувалася. Одного разу він влучив, але матеріал пляшки не пам`ятає. ОСОБА_7 не спілкувався з потерпілим ні в той день, ні раніше, і не підходив до нього. Вказав, що не розуміє, чому саме його звинувачують, адже ОСОБА_18 та ОСОБА_19 також підходили до компанії ОСОБА_9 до початку стрільби. Пістолет йому передав ОСОБА_20 . Після пострілів жодних претензій до нього не висловлювали. Коли компанія потерпілого пішла, їхня залишилася на місці. За деякий час підійшли працівники поліції, які згодом забрали його та ОСОБА_21 до відділку поліції. ОСОБА_22 визнав, що пістолет належить йому, і надав документи. ОСОБА_7 зазначив, що причину затримання йому одразу не пояснили, він лише бачив, як поліція вилучала відеозаписи з камер спостереження. Про пред`явлене йому обвинувачення дізнався згодом, але досі не розуміє, чому відповідальність покладено саме на нього.

У судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 показав, що 17.09.2023 разом з друзями - ОСОБА_23 та ОСОБА_24 прийшов на дитячий майданчик, розташований за ТЦ «Україна» в м. Запоріжжі, поблизу ювелірного магазину «Демос». На майданчику, де вже перебували й інші люди, вони сіли на лавку праворуч від входу. Поряд знаходилася інша компанія, в якій, за його словами, були ОСОБА_7 , ще двоє хлопців і дві дівчини. Потерпілий зазначив, що ці особи вживали алкоголь і перебували у нетверезому стані. За його словами, згодом хлопці з компанії ОСОБА_17 почали звертатися до нього та ОСОБА_25 , ставлячи провокативні запитання: чому вони перебувають на майданчику і чи знають, «чий» це майданчик. Після цього частина компанії відійшла, а ОСОБА_7 , як стверджує потерпілий, залишився поруч і почав вимагати у нього дати поміряти кросівки. На цю пропозицію ОСОБА_26 відповів відмовою. Після чого ОСОБА_7 звернувся до свого друга, і той, за твердженням потерпілого, сказав щось подібне до: «в нас чешуться кулаки на таких солоденьких хлопчиків». Після цього, зі слів ОСОБА_9 , ОСОБА_7 дістав пістолет, підійшов до нього й направив його в його бік. Потерпілий сидів на лавці боком до ОСОБА_7 , правим оком у його напрямку. Сам момент, де саме і як було витягнуто пістолет, він не пам`ятає, проте бачив характерний рух руки з пістолетом. Словесних погроз або реплік від ОСОБА_7 у той момент він не почув. Друзі ОСОБА_9 сиділи до ОСОБА_7 спинами, а він - боком. Після цих дій потерпілий отримав поранення в праве око, внаслідок чого був госпіталізований. Швидку допомогу викликав ОСОБА_27 . У лікарні, за словами потерпілого, він спочатку розповів про травмування внаслідок рикошету кулі. Проте наступного дня, порадившись із батьком, він дійшов висновку, що постріл був навмисним і безпосередньо спрямованим у нього, а не здійсненим випадково чи по пляшках. Він також повідомив, що бачив чіткий рух руки з пістолетом саме в його бік.

У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_11 народження, в присутності матері ОСОБА_28 повідомив, що 17 вересня 2023 року святкував свій день народження. Разом із друзями - ОСОБА_29 та ОСОБА_24 - спочатку перебували в кафе, після чого пішли на дитячий майданчик за ТЦ «Україна» в м. Запоріжжі, де сіли на лавочку першою від входу. Через одну лавку від них сиділа компанія з чотирьох осіб, серед яких був ОСОБА_7 .

Свідок розповів, що їхня компанія просто спілкувалася, тоді як із боку сусідньої компанії почали надходити провокації. Один із хлопців, якого свідок охарактеризував як «високого», питав, чи знають вони ОСОБА_30 та виголошував інші беззмістовні репліки. Чи був це безпосередньо ОСОБА_7 , свідок сказати не зміг. Згодом той хлопець відійшов, а Полях із друзями продовжували сидіти на своїй лавці, їли піцу й збиралися йти. У цей момент свідок почув один постріл. Він сидів між двома друзями, при цьому ОСОБА_31 знаходився праворуч, ближче до компанії ОСОБА_7 . Після пострілу ОСОБА_16 сказав, що йому поранило око. Полях відразу викликав швидку та поліцію і вони чекали на них біля виходу з майданчика. Компанія, яка сиділа на іншій лавці, залишилася там. Полях не пам`ятає, у кого саме з тієї компанії був пістолет, і не бачив, хто здійснив постріл.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_32 показав, що восени 2023 року ввечері зустрівся з ОСОБА_33 , його дівчиною ОСОБА_34 та ОСОБА_35 . Зустріч відбулася біля універмагу «Україна». По дорозі на дитячий майданчик вони придбали каву та спиртні напої. Алкоголь вживав лише ОСОБА_18 , оскільки ОСОБА_7 був за кермом. На майданчику вони сіли на лавку, а через одну лавку зліва сидів ОСОБА_16 із друзями. ОСОБА_18 підходив до них і запитував про виконавця ОСОБА_30 , після чого повернувся до своєї компанії. Далі, за його словами, він запропонував постріляти з пневматичного пістолета, який мав при собі куплений у вільному продажі. Стріляли по пляшках, які стояли перед їхньою лавкою. У стрільбі брали участь він, ОСОБА_36 і ОСОБА_17 . Кожен зробив по 23 постріли. Пістолет стріляв свинцевими кульками, проте, за словами ОСОБА_18 , з кожним пострілом їх сила зменшувалася. Що саме робила інша компанія в той час він не знає. ОСОБА_17 , за його словами, не розмовляв із тими хлопцями, хоча й підходив у той бік. Хто здійснив останній постріл, ОСОБА_18 не пам`ятає. Жоден із хлопців із компанії ОСОБА_37 не підходив і не повідомляв про травмування. Лише через 4060 хвилин після того, як вони припинили стріляти, з`явилися поліцейські та повідомили, що ОСОБА_38 поранили око. ОСОБА_18 категорично заперечує, що ОСОБА_17 стріляв у потерпілого, стверджуючи, що всі постріли здійснювалися по пляшках, і травмування ОСОБА_37 могло бути випадковим.

Також судом першої інстанції безпосередньо було досліджено надані стороною обвинувачення письмові докази.

У ході судового розгляду кримінального провадження №0000384 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, судом першої інстанції досліджено всі докази, надані стороною обвинувачення, із дотриманням принципів змагальності та безпосередності судового розгляду (ст.ст.22, 23, 26 КПК України).

Так, зокрема, досліджено витяги з ЄРДР (а.с. 1, 53), рапорти чергових та інформацію з ЄО №23472, №23475, №23482, згідно з якими зафіксовано повідомлення про подію, особу потерпілого, місце та час її виникнення, характер травм, учасників конфлікту, вилучення зброї та інші обставини (а.с. 5759).

Суд першої інстанції дослідив протокол огляду місця події з фототаблицею, зафіксованими предметами зокрема пістолетом Макарова № НОМЕР_3 , металевими кульками калібру 4,5 мм, товарним чеком і гарантійним талоном на зброю (а.с. 6069), а також заяву матері потерпілого ОСОБА_10 (а.с. 7071) та висновок експерта №1874п, згідно якого тілесні ушкодження ОСОБА_9 кваліфіковано як легкі з короткочасним розладом здоров`я (а.с. 7273, 83, 106107).

Окремо суд проаналізував протокол слідчого експерименту з участю потерпілого, який демонстрував положення фігурантів, напрямок пострілу та обставини поранення (а.с. 7678).

Усі зазначені докази були належним чином перевірені на предмет допустимості, достовірності та достатності відповідно до ст.94 КПК України.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, заслухавши учасників судового провадження, дійшов висновку про обґрунтованість і законність вироку суду першої інстанції, яким ОСОБА_7 виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Суд першої інстанції правильно встановив, що надані стороною обвинувачення докази, які нібито підтверджують вчинення ОСОБА_7 умисного спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_9 , є недостатніми для формування беззаперечного висновку про наявність у його діях складу злочину.

Відповідно до вимог ст.373 КПК України, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок у разі, якщо недоведена достатніми й допустимими доказами винуватість особи у пред`явленому обвинуваченні.

Суд першої інстанції, з дотриманням принципу безпосередності (ст.23 КПК України), заслухав усіх учасників, проаналізував показаннях потерпілого, свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_39 , а також обвинуваченого ОСОБА_7 і дійшов вмотивованого висновку про відсутність у діях останнього умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Показання потерпілого ОСОБА_9 містять внутрішні суперечності.

Так, одразу після події він сам повідомив лікарям, що травму отримав унаслідок рикошету кулі під час стрільби по пляшках, що є типовою необережною поведінкою осіб, які не усвідомлюють наслідків гри з пневматичною зброєю.

Лише після розмови з батьком він змінив версію події, вказавши на нібито умисний постріл, здійснений у нього обвинуваченим ОСОБА_7 .

Однак такі показання оцінюються судом критично, оскільки не підкріплені жодними об`єктивними даними.

Свідок ОСОБА_11 , який знаходився поруч із потерпілим, не бачив самого моменту пострілу, не зміг чітко вказати, хто саме стріляв, зазначивши лише, що бачив стрілянину по пляшках.

Свідок ОСОБА_32 , власник пневматичної зброї, підтвердив, що з неї стріляли по пляшках у межах розваги, без умислу на заподіяння шкоди, а сам ОСОБА_7 лише кілька разів стріляв по пляшках, які були розташовані за декілька метрів від лавочки, де перебував потерпілий. У матеріалах провадження немає жодного доказу того, що ОСОБА_7 цілеспрямовано навів зброю на потерпілого ОСОБА_9 .

Висновок судово-медичної експертизи №1874п підтверджує, що ушкодження ока могли утворитися внаслідок рикошету, тобто непрямого влучення, що також виключає наявність прямого умислу на заподіяння шкоди.

Крім того, експертом не виявлено жодних ознак контактного або навмисного пострілу в око з близької відстані.

Оцінюючи всі докази у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що жоден з доказів сторони обвинувачення не містить переконливого та однозначного підтвердження того, що ОСОБА_7 діяв умисно, з метою спричинити тілесні ушкодження потерпілому. Всі докази мають альтернативне трактування як наслідок необережного, неумисного поводження з пневматичною зброєю, що не підпадає під ознаки умисного злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, на результати слідчого експерименту, проведеного 13.11.2023 за участю потерпілого ОСОБА_9 та за присутності його батька як законного представника, протокол якого разом із відеозаписом долучено до матеріалів кримінального провадження (т.1, а.с.7678).

Ця процесуальна дія була спрямована на з`ясування положення учасників конфлікту на місці події, напрямку можливого пострілу та механізму отримання тілесного ушкодження.

Водночас колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з результатів вказаного слідчого експерименту неможливо об`єктивно встановити, чи дійсно саме ОСОБА_7 здійснив постріл, у результаті якого було травмовано потерпілого, та чи мав місце умисел на спричинення тілесних ушкоджень.

Так, потерпілий ОСОБА_9 вказував на певні рухи невстановленого хлопця з пістолетом у напрямку паркану, розміщення пляшки на землі та наступний постріл, після якого він відчув біль в оці.

Проте, в самому протоколі не конкретизовано відстані між учасниками події, не ідентифіковано з точністю конкретну позицію особи, яка стріляла, та не зафіксовано траєкторію ймовірного польоту кулі.

Показання потерпілого були переважно описовими, без чіткої просторової верифікації, а демонстрація рухів відбувалася без наявності маркерів або орієнтирів, що дозволяло б відтворити ситуацію з допустимою точністю.

Крім того, з проведеної слідчої дії не вбачається, яким чином встановлено саме особу, яка нібито стріляла, потерпілий лише умовно позначає фігурантів цифрами, не співвідносячи їх з конкретними особами, що брали участь у конфлікті.

Також відсутні дані, які б однозначно підтверджували, що постріл був здійснений саме з того місця, де перебував ОСОБА_7 , або що напрямок пострілу був безпосередньо спрямований на потерпілого.

Найсуттєвішим є те, що і цей слідчий експеримент, так само як і інші матеріали провадження, не дозволяє з достатньою достовірністю виключити ймовірність того, що постріл, наслідком якого стало тілесне ушкодження потерпілого ОСОБА_9 , був здійснений у пляшку, а травмування настало внаслідок рикошету.

Власне, таку версію сам потерпілий спочатку виклав медикам (а.с.106107), і вона узгоджується з висновками судово-медичного експерта (а.с.7273), який встановив, що травма мала характер, притаманний тупій дії, без безпосереднього прямого проникнення предмета.

Таким чином, слідчий експеримент не усунув сумнівів у встановленні ключових обставин: хто саме стріляв, з якою метою, та чи мав місце умисел. Він не є переконливим доказом у розумінні ст.94 КПК України, і його результати не спростовують принципу презумпції невинуватості.

Суд першої інстанції, керуючись принципами презумпції невинуватості та обов`язковості доведення вини поза розумним сумнівом, на підставі аналізу всіх доказів дійшов виваженого висновку, що обвинувачення не довело наявності в діях ОСОБА_7 саме умислу на спричинення тілесних ушкоджень.

Жоден доказ у справі не містить переконливих даних, які б безсумнівно підтверджували цілеспрямовану стрільбу в потерпілого ОСОБА_9 .

Крім того, колегія суддів, розглядаючи клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Учасник судового провадження має не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з якими порушеннями чи взагалі не досліджені.

Стаття 23 КПК не розглядається як така, що автоматично висуває вимогу про нове дослідження доказів у суді апеляційної інстанції кожного разу, коли йдеться про скасування вироку в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд робить лише юридичну оцінку ситуації постановленого вироку та не вимагає нового безпосереднього дослідження доказів.

Якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (рішення Верховного Суду у провадженнях № 51-1208км18, № 51-297км19, № 51-1139км18).

Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту досліджень доказів, а про відсутність аргументованих підтверджень щодо необхідності цих дій.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Верховного Суду від 10 червня 2020 року (справа № 712/2341/15-к, провадження № 51-6364км19).

Окрім того, сам по собі факт незгоди сторони захисту з висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді.

Колегія суддів вважає, що докази кримінального провадження, показання свідків, дослідженні письмові документи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 404 КПК України, оскільки вони у повному обсязі підтверджують інкриміновані діяння, які скоєнні обвинуваченою.

Заявлене клопотання під час апеляційного перегляду є безпідставним, оскільки таке повторне дослідження вже встановлених обставин є недоцільним, по-скільки всі обставини, які є істотними були належним чином дослідженні судом першої інстанції безпосередньо і будь-яких сумнівів в правильності їх оцінки в колегії суддів не викликають.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що істотних порушень закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були беззаперечними підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанціїпід час апеляційного перегляду не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадження ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2025 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та виправдано з підстав недоведеності, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4