Провадження №: 1-кп/755/1571/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" серпня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників- адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001840, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування 26 травня 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня Городнянського району Чернігівської області, громадянина України, неодруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, неодруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

установив:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0001840, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування 26 травня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В межах кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 27.08.2025 року включно.

Вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Прокурором в судовому засіданні були подані письмові клопотання щодо продовження обвинуваченим, кожному окремо, застосованого до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що на даний час встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, оскільки обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину та обвинувачені розуміють, що їм загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років; обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків та потерпілого, особисті дані яких їм відомі, з метою останніх схилити до дачі неправдивих показів в судовому засіданні; перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки перебуваючи на свободі можуть не з`являтися за викликами до суду; вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки наразі офіційно не працевлаштовані, не мають джерел фінансування. Більш м`які запобіжні заходи застосувати не можливо, оскільки не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених. Крім того, на адресу слідчого відділу в ході досудового розслідування не надходили письмові звернення від осіб, які б могли поручитися за обвинувачених.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні внесені клопотання підтримав, наполягав на їх задоволенні, з підстав, викладених в них.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_4 заперечувала щодо задоволення клопотання, зазначена, що обвинувачений раніше не судимий, має місці соціальні зв`язки, постійне місце проживання, свою вину визнає, сприяв розкриттю злочину. Крім того, всі докази наявні в матеріалах справи. Зазначила, що тяжкість не може бути визначальною складовою для продовження запобіжного заходу. Ризики вважала не доведені, та просила змінити на особисте зобов`язання. Вважала за можливе визначити заставу.

У судовому засіданні захисники обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_5 вважали, що прокурором не доведено наявність вказаних ризиків, тоді як тяжкість покарання не може слугувати беззаперечною підставою для тримання під вартою. Просили врахувати, що обвинувачений раніше не судимий, має двох малолітніх дітей, його матері встановлено інвалідність. Вважали, що наданій стадії та ризики, на які посилається прокурор, виконання обов`язків може забезпечити цілодобовий арешт з носінням електронного контролю та забороною спілкуватися з певними особами. У разі задоволення клопотання вважали за можливе визначити заставу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію захисника, просив застосувати домашній арешт, обіцяв з`являтися до суду.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію захисників, просив не застосовувати запобіжний захід, пов`язаний із триманням під вартою.

З`ясувавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 178, 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує, хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; оцінити, в тому числі, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень Глави 18 КПК, яка визначає порядок вирішення наведеного вище питання, під час вирішення зазначеного вище питання на стадії досудового розслідування встановленню підлягає низка чинників: чи є підозра обґрунтованою; чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

В той же час, Главою 28 КПК визначено, що судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена вина особи поза розумним сумнівом.

Таким чином, суд, розглядаючи питання щодо доцільності подальшого тримання особи під вартою, має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

Так, в ході обговорення питання доцільності продовження строків дії застосовуваних до обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою встановлено наступні відомості.

Обвинувачений ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, неодружений, непрацевлаштований, має зареєстроване місце проживання в Чернігівській області, та тимчасове помешкання в м. Києві.

Обвинувачений ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, неодружений, непрацевлаштований, має зареєстроване місце проживання в Запорізькій області, та тимчасове помешкання в м. Києві.

Вирішуючи питання запобіжних заходів щодо кожного із обвинувачених окремо, враховуючи заперечення сторони захисту, судом враховується міра покарання, яка може бути призначена обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у разі доведення їх винуватості, оскільки усі вони обвинувачуються у тяжкому кримінальному правопорушенні та усвідомлення обвинуваченими цієї обставини переконливо дає підстави дійти висновку про існування ризику переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності у разі доведення вини.

Оцінюючи ризики, що наявні у кримінальному провадженні, суд виходить з наступного.

У випадку обвинуваченого ОСОБА_7 , суд доходить висновку, що має місце ризик переховування від суду, з огляду на покарання, яке може бути призначено останньому у разі доведення його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, що передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років. Крім того, судом враховується, що обвинувачений наразі непрацевлаштований, не має стабільних та офіційних доходів, що може спонукати його до вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оцінюючи наявні у кримінальному провадженні ризики, що можуть настати у випадку обвинуваченого ОСОБА_8 , суд доходить висновку, що також має місце ризик переховування від суду, з огляду на тяжкість покарання, що може бути призначено у разі доведення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкриміновано. В той же час, обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обґрунтування захисників судом не приймаються до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами.

Таким чином, встановлені судом у кримінальному провадженні ризики є наявними, обґрунтованими та такими, що можуть справдитись з великим ступенем вірогідності.

Щодо можливості обрання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, суд враховує доводи сторони захисту про належну процесуальну поведінку вказаних обвинувачених, однак вважає, що така поведінка є наслідком застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не вбачає суд і визначення обвинуваченим застави, з огляду на те, що кримінальне правопорушення вчинено із застосуванням насильства та спричинило загибель людини.

Крім цього, під час проведення судового засідання судом не отримано відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо міцних соціальних зав`язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Відтак, суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Керуючись ст. 174, 183, 194-196, 291, 309, 315, 376 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 23 жовтня 2025 року включно.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 23 жовтня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору та направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_9