ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/683/22
Провадження №1-кп/477/196/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,

під час розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000330 відносно

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 та ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_5 (не з`явилася),

В С Т А Н О В И В :

18 серпня 2022 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області з Миколаївської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до обвинувачення, виписаного в обвинувальному акті він 17 лютого 2022 року, незаконно проникнув до будинку ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав посилену чавунну пічну двоконфорну плиту з кільцями вартістю 790 грн, а 19 лютого 2022 рокі він аналогічним чином викрав з будинку ОСОБА_5 бензинову косу марки Craft-Tec модель GS-777 вартістю 2100 грн.

В подальшому під час розгляду справи обвинувачений подав клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність його діяння.

Прокурор загалом не заперечувала проти закриття провадження в справі за ч. 3 ст. 185 КК України, але просила врахувати, що в його діях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 КК України, тому його дії підлягають перекваліфікації на цю норму кримінального закону з визначенням його вини та призначенням відповідного покарання.

Суд, перевіривши клопотання обвинуваченого та матеріали кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів (далі Закон № 3886-ІХ, згідно з яким були внесені зміни до ст. 51 КУпАП, якими посилена адміністративна відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Згідно нової редакції ч.1 ст. 51 КУпАП, відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідальність за ч. 2 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином з 09 серпня 2024 року таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

При цьому суд бере до уваги приписи ч. 1 ст. 5 КК України, якими визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

На підставі зворотної дії закону суд також повинен виходити з розміру неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який діяв на момент вчинення діяння.

Зазначене узгоджується з позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, висловленої у постанові від 07.10.2024 (справа №278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24).

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, вчиненого у 2022 року.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 гривень, а 50% від його розміру 1240,50 гривень.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого ним майна, з якого настає кримінальна відповідальність за цією нормою становить 2481 грн (1240,50 х 2).

Згідно з висунутим йому обвинуваченням загальна сума викраденого майна складає за першим епізодом 790 грн. за другим епізодом - 2100 грн.

Таким чином протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_3 підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до п. 1? ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4? частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

За змістом п. 4? ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Підставами для закриття кримінального провадження у випадку втрати чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння є згода на це підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно абзацу 5 частини 7 ст. 284 КПК України, ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4? частини першої, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479? цього Кодексу.

У главі 36? КПК України визначено особливості здійснення кримінального провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 479? КПК України, суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4? частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.4? ч.1 ст.284 КПК України констатує відсутність караності діяння за змістом нового кримінального закону і, відповідно, не тягне для особи будь-яких кримінально-правових наслідків, навпаки, спрямоване на захист прав цієї особи, а тому, враховуючи, що кримінальна відповідальність за діяння, яке втратило якість злочинності припиняється, то й кримінальне переслідування відносно підозрюваного, обвинуваченого за таке діяння підлягає припиненню. Тому суд у судовому провадженні не може не відреагувати на зміну державою оцінки певного діяння і має у процесуальному порядку відреагувати на скасування кримінальної відповідальності за діяння. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 грудня 2019 року в справі №153/1289/18.

Частиною 1 статті 61 Закону України "Про правотворчу діяльність" від 24 серпня 2023 року визначено перелік способів, за яких нормативно-правовий акт або окремий його структурний елемент вважається таким, що втратив чинність. Серед інших способів законодавець також визначив, втрату чинності нормою, зокрема, якщо суб`єкт правотворчої діяльності прийняв (видав) у встановленому цим Законом порядку рішення про визнання прийнятого (виданого) ним нормативно-правового акту або окремого його структурного елемента таким, що втратив чинність та в інших випадках, визначених законом.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч.3 ст.479? КПК України та позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , який надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п. 4? ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження №0000496 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, підлягало б закриттю на цій підставі, тобто у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В той же час, в його діях вбачаються ознаки іншого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи.

Частиною 3 ст. 337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Проте ОСОБА_3 не визнає своєї вини за епізодом 19 лютого 2022 року щодо крадіжки бензинової косарки.

До того ж під час розгляду справи не були допитані ні потерпіла та свідки, не досліджені письмові докази на підтвердження його вини, тому суд, маючи законні підстави для закриття кримінального провадження за крадіжками чужого майна в зв`язку з декриміналізацією правопорушення, не має можливості перекваліфікувати його дії на інший, більш м`який закон кримінальної відповідальності за його дії та постановити відносно них судове рішення, оскільки для цього відсутні достатні докази та підстави.

Беручи до уваги необхідність вирішення питання про обов`язкову перекваліфікацію діяння обвинуваченого ОСОБА_3 , але відсутність для цього достатніх доказових підстав, суд вважає, що в задоволенні його клопотання про закриття провадження в справі необхідно відновити і продовжити розгляд справи.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 365-367 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження в справ як передчасне.

Відновити розгляд справи.

Ухвала оскарження не підлягає.

Суддя ОСОБА_1