Номер провадження: 11-кп/813/1682/25
Справа № 502/520/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Кілійського районного суду Одеської обл. від 20.03.2025 у к/п №0000015 від 14.02.2025 відносно:

ОСОБА_8 ,який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кілія, Ізмаїльського району, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07.02.2025 Кілійський райсудом Одеської обл. за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року пробаційного нагляду;

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Кілійського районного суду Одеської обл. від 07.02.2025 у вигляді 11 місяців обмеження волі до нового покарання за вироком Кілійського районного суду Одеської обл. від 20.03.2025 у вигляді 1 року обмеження волі та остаточно призначено покарання ОСОБА_8 за сукупністю вироків у вигляді 1 року 11 місяців обмеження волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироку законної сили не обирався. Строк відбування покарання відраховано з дня затримання.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 11.02.2025, приблизно о 07 годині, знаходячись біля домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , що на праві спільної часткової власності належить потерпілій ОСОБА_9 , не маючи дозволу власника на знаходження і пересування по території зазначеного домоволодіння, в порушення вимог ст. 30 Конституції України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, направлених на порушення права на недоторканість житла чи іншого володіння особи, переліз через паркан та проник на територію двору, розташованого за вказаною адресою, а у подальшому до приміщення будинку, чим вчинив незаконне проникнення до житла потерпілої ОСОБА_9 .

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 вказує на те, що судом 1-ої інстанції при постановленні оскаржуваного вироку було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, зокрема, поза увагою суду залишилися приписи ч. 3 ст. 61 КК України, якими передбачено, що покарання у виді обмеження волі не може бути застосоване до осіб, які досягли пенсійного віку (60 років) та призначив обвинуваченому ОСОБА_10 , який на момент ухвалення судового рішення, відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» досяг пенсійного віку (61 рік), покарання у виді обмеження волі.

За таких обставин, прокурор ОСОБА_7 просить вирок Кіліївського районного суду Одеської обл. від 20.03.2025 змінити в частині призначеного покарання, пом`якшити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 162 КК України з 1 року обмеження волі до штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного цим вироком покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Кілійського райсуду Одеської обл. від 07.02.2025 і остаточно покарання ОСОБА_8 за сукупністю вироків визначити у виді 1 року пробаційного нагляду та штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., яке відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України визначити до самостійного виконання. Також покласти на ОСОБА_8 строком на 1 рік обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України, в іншій частині вирок залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 у повному обсязі та просила її задовольнити, водночас обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про розгляд апеляційної скарги повідомлялись належним чином.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку прокурора, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснювати за відсутності обвинуваченого, його захисника та потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваного вироку свідчить про те, що він зазначеним вимогам КПК України відповідає не у повному обсязі з огляду на таке.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 не оспорює винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що його дії правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

Водночас, апеляційний суд вважає, слушними твердження прокурора на допущення судом 1-ої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосування, з огляду на наступні обставини.

Приписами ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд 1-ої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, відомості про особу винного, який раніше судимий.

Згідно із ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшують покарання обвинуваченого, суд 1-ої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку.

Обставин, які обтяжують покарання винуватість ОСОБА_8 судом 1-ої інстанції встановлено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.

Санкція ч. 1 ст. 162 КК України передбачає декілька альтернативних видів покарань 1) штраф від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 2) виправні роботи на строк до 2-х років; 3) обмеження волі на строк до 3-х років.

Так, оскаржуваним вироком на підставі ст. 71 КК України під час призначення остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Кілійського райсуду Одеської обл. від 07.02.2025 у вигляді 11 місяців обмеження волі до нового покарання за вироком Кілійського райсуду Одеської обл. від 20.03.2025 у вигляді 1 року обмеження, та остаточно призначено покарання ОСОБА_8 за сукупністю вироків у вигляді 1 року 11 місяців обмеження волі.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що у відповідності до ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується зокрема до осіб, які досягли пенсійного віку.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначається, крім іншого, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

За загальними правилами, визначеними ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.

Аналізуючи вказані норми, колегія суддів наголошує на тому, що кримінальний закон не пов`язує призначення покарання з оформленням та отриманням певного виду пенсії, натомість пов`язує з досягненням особою пенсійного віку, яким слід вважати 60 років.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з правовою позицією суду касаційної інстанції, яка викладена у постанові Другої судової палати ККС у складі ВС від 24.01.2023 по справі № 723/4583/21 (провадження № 51-2846км22).

Так, з матеріалів справи вбачається, зокрема ксерокопії паспорту громадянина України (а.с. 54), ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому оскаржуваний вирок ухвалений 20.03.2025, тобто на момент його винесення ОСОБА_8 досяг пенсійного віку - 60 років.

Однак, зазначена обставина судом 1-ої інстанції врахована не була та стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 судом призначене покарання, яке в силу ст. 61 КК України не може бути призначено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами прокурора ОСОБА_12 та констатує, що судом 1-ої інстанції було допущене неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни оскаржуваного вироку.

Вирішуючи питання про призначення покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України апеляційний суд приходить до таких висновків.

У постанові Першої судової палати ККС у складі ВС від 15.08.2023 по справі №295/424/21 зазначено, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Апеляційний суд враховує тяжкість кримінального проступку, відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, має місце реєстрації та проживання, раніше судимий, наявність обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Водночас, колегія суддів зауважує, що норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про те, що покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. з покладенням на засудженого обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України, а також приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 71 КК України, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та відповідатиме принципам індивідуалізації та справедливості покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. ст. 409 КПК України, передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України по кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

За таких обставин, враховуючи допущене судом 1-ої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок зміні.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Кілійського районного суду Одеської обл. від 20.03.2025 у к/п №0000015 від 14.02.2025, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України змінити, в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного цим вироком покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Кілійського районного суду Одеської обл. від 07.02.2025 і остаточно покарання ОСОБА_8 за сукупністю вироків визначити у виді 1 року пробаційного нагляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4