Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/436/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді- ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченог ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційною захисника ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 квітня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Димине Новоукраїнського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацевлаштованого, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 01.02.2023 року вироком Ленінського районного суду м.Кіровограда за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.02.2023 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Вирішено питання щодо речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_9 вчинив ухилення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю, за таких обставин.

Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.02.2023, який набрав законної сили 04.03.2023, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, та на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. 01.02.2023 ОСОБА_8 надав Ленінському районному суду м.Кіровограда письмову розписку про особисте отримання копії вказаного вироку. 13.03.2023 вирок Ленінського районного суду м.Кіровограда від 01.02.2023 звернений до виконання та засуджений ОСОБА_8 постановлений на облік Подільським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області.

Водночас, 26 жовтня 2023 року ОСОБА_8 , як водій, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21099», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїжджав вулицею Гагаріна в місті Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, ухилившись при цьому від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та, рухаючись по вказаній вулиці, близько 00 год. 01 хв., був зупинений працівниками поліції. Під час перевірки документів встановлено, що ОСОБА_8 керував зазначеним транспортним засобом, не маючи посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом. При цьому працівниками поліції під час спілкування встановлено, що ОСОБА_8 має явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук) та від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився. Зважаючи на викладене відносно ОСОБА_8 26.10.2023 року винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП та складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином ОСОБА_8 ухилився від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок місцевого суду змінити, призначивши остаточне покарання ОСОБА_8 у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць та з урахуванням характеризуючих даних звільнити його від відбування покарання із випробуванням, застосувавши положення ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував, що за місцем проживання ОСОБА_8 характеризується позитивно, має на утриманні батька з онкологічним захворюванням, який потребує постійного стороннього догляду; його відношення до вчиненого, наявність обставин, які пом якшують покарання, а саме - щире каяття, вчинення кримінального проступку перебуваючи добровольцем у лавах ЗС України.

При таких обставинах, сторона захисту вважає, що ОСОБА_8 може бути призначено покарання без обмеження волі, яке буде достатнє та необхідне для його виправлення, оскільки він усвідомлює суспільно-небезпечність його діянь та стає на шлях виправлення та просить суд з зрозумінням поставитись до нього.

За цих обставин, захист вважає, що призначене обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 389 КК України не відповідає особі обвинуваченого, і за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Висновок суду щодо при визначення саме такої міри покарання не мотивований.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив щодо задоволення апеляційних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Оскільки, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасниками судового провадження не оскаржуються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення в апеляційному порядку, колегія суддів не входить до оцінки доказів провадження та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_8 за ч.1 ст.389 КК України та правильно кваліфікував його дії, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не встановила.

Доводи апеляційної скарги захисника про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції вищевказані вимоги кримінального закону дотримано.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Так, суд першої інстанції, обираючи ОСОБА_8 вид і розмір покарання, належним чином врахував, що обвинувачений вчинив умисний кримінальний проступок, характеризується посередньо, неодружений, непрацевлаштований, на обліку в закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги не перебуває, осудний, раніше судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі в мінімальних межах передбаченої санкції з його реальним відбуванням, визначивши остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за новим вироком не відбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.02.2023 року та остаточно признавши ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки 1 місяць.

Виходячи з наведеного слід визнати необґрунтованими доводи захисника про те, що суд першої інстанції належним чином не врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , в наслідок чого призначив йому покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого через суворість, оскільки призначене обвинуваченому покарання не є максимальним за розміром визначеним санкцією ч.1 ст. 389 КК України.

Доводи захисника про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до роз`яснень п.10 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання від 24.10.2003 року №7, ч. 2 ст. 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з вказаних вимог закону, а також зі змісту частини 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це, як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Таким чином, є правильним рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_8 покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_8 , без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4