КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, строком на 60 діб, тобто до 22 червня 2025 року включно,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ з Гауптвахти Центрального управління Військової служби),

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 22 червня 2025 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції врахував міру покарання, яка може бути призначена обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, характер висунутого обвинувачення, суспільну небезпеку інкримінованого кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального провадження.

Встановлені обставини, на думку суду, дають переконливі підстави вважати існуючими такі ризики, передбачені ст. 177 КПК України: можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому, зважаючи на дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , в тому числі наявність міцних соціальних зв`язків, суд першої інстанції не знайшов підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, оскільки застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення настання встановлених ризиків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Не погоджуючись з висновками суду, захисник вважає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає до скасування.

Як вважає захисник, судом першої інстанції не враховано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України.

Натомість суд першої інстанції не навів доказів неможливості застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

На думку захисника, суд в оскаржуваній ухвалі безпідставно послався на ризик незаконного впливу на потерпілих, зважаючи на їх принципову процесуальну позицію, а також на можливий незаконний вплив на експертів, питання щодо допиту яких у суді може виникнути в подальшому.

Також безпідставним є ризик впливу на свідків, зазначений в ухвалі, оскільки під час обрання та під час попередніх продовжень запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 суди брали до уваги можливість незаконного впливу на свідків, проте станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали такий ризик взагалі перестав існувати.

Окрім того, стороною обвинувачення вже долучено до матеріалів судової справи всі письмові, аудіо- та відео- докази у цьому кримінальному провадженні, а тому ризик спотворення чи знищення письмових доказів, аудіо- та відео- доказів також відсутній.

Захисник вважає безпідставним висновок суду про існування ризику переховування від суду з посиланням на усвідомлення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі у разі доведення його винуватості за результатами судового розгляду, оскільки сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Щодо наявності ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, то на думку захисника, вказаний ризик не узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, оскільки не підтверджується жодними конкретними доказами, а ґрунтується лише на припущеннях.

Таким чином, на думку захисника, сторона обвинувачення не долучила до клопотань належних доказів, які б обґрунтовано підтверджували наявність заявлених ризиків.

Серед іншого, захисник звертає увагу на те, що сторона обвинувачення, в порушення вимог ст. 184, 199 КПК України, щоразу подавала неналежні клопотання про застосування запобіжного заходу, у яких зазначалось, про необхідність кожного разу обрати запобіжний захід, а не продовжити.

Окрім того, адвокат вважає, під час розгляду клопотання суд не врахував даних про особу обвинуваченого, а саме того, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має місце реєстрації і проживання, проходив службу в Управління державної охорони України, має позитивну характеристику та заохочення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинуваченого ухилитися від суду, впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні, свідків, експертів, вчинити інше кримінальне правопорушення, ґрунтується на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, позаяк, ризики які були враховані при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на момент вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати.

Доводи захисника про те, що прокурором не доведений жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України, а до клопотання не додано жодного доказу, який би підтверджував ризики продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є безпідставними.

Так, суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, конкретні обставини цього кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, та прийшов до висновку, що обставини, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження, не зменшилися та не перестали існувати.

Окрім того, при розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, є особливо тяжким. Обізнаність обвинуваченого ОСОБА_6 про суворість передбаченого законом покарання, у випадку визнання його винуватим, підтверджує наявність високого ризику ухилення від суду та невиконання його процесуальних рішень (ризик переховування).

Що стосується доводів захисника про те, що немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику незаконного впливу на потерпілих і свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали такий ризик взагалі перестав існувати, то вони є безпідставними, оскільки суд врахував, що факт допиту свідків не нівелює встановлений раніше ризик незаконного впливу на потерпілих, зважаючи на їх принципову процесуальну позицію, а також не виключає незаконний вплив на експертів, питання щодо допиту яких в суді може виникнути в подальшому.

Доводи апелянта про те, що клопотання прокурора не містить належних доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, є безпідставними, позаяк, відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України при розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу суд повинен встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Вказані обставини щодо обвинуваченого ОСОБА_6 були перевірені судом першої інстанції та свої висновки стосовно цього суд зазначив в ухвалі.

Доводи захисника на те, що в судовому засіданні прокурор не довів те, що зі спливом часу, застосування альтернативного запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , в тому числі, у виді домашнього арешту, не достатньо, а зазначені прокурором ризики є припущенням, які нічим не підтверджується, також є необґрунтованими.

Так, при розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував конкретні обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому дій, наявність обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, а також стадію судового розгляду, зокрема, те, що судове провадження ще не закінчено, тобто ризики, зазначені судом, не зменшились та не зникли.

Доводи захисника про те, що судом не взято до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимим, до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується та має міцні соціальні зв`язки не можуть бути взятими до уваги, оскільки такі дані самі по собі не можуть нівелювати існування ризиків, які були підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слід зауважити, що при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою суд, керуючись вимогами ст. 178 КПК України, врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 та наявність у нього міцних соціальних зав`язків.

Зокрема, суд врахував, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, військовослужбовець, є особою молодого віку, одружений, на утриманні непрацездатних осіб не має, має батьків, сестру, дружину, з якими постійно підтримує зв`язок шляхом побачень.

Однак наведені дані про особу обвинуваченого та наявність міцних соціальних зав`язків, на думку суду, не дозволяють вважати, що їх існування може втримати обвинуваченого від переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Інші доводи апеляції захисника про врахування судом ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки такий ризик не був зазначений в клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 та суд вказаний ризик не розглядав.

Щодо доводів апеляції про порушення стороною обвинувачення вимог ст. 184, 199 КПК України, оскільки щоразу подавались неналежні клопотання про обрання, а не продовження запобіжного заходу, то вони є безпідставними, оскільки у цьому провадженні 24 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва розглядав клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 ..

Посилання захисника на те, що згідно з практикою ЄСПЛ сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тримання під вартою і суд також зобов`язаний перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу є неспроможними, оскільки суд, окрім покарання, яке може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, врахував ризики, які існують з огляду на стадію судового засідання.

Також суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Такий висновок суду, на думку колегії суддів є обґрунтованим, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Прийняте судове рішення суду першої інстанції не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, не убачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, строком на 60 діб, тобто до 22 червня 2025 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 761/19964/24

Провадження № 11-кп/824/4132/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Доповідач ОСОБА_1