Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/649/25
номер провадження 1-кп/368/158/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2025 року Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальне провадження № 0000026 від 26.04.2025 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, розлученого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 ч. 1 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- сторони обвинувачення прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

- сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в:

Статтею 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року).

25.04.2025, близько 17 години ОСОБА_3 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де по сусідству знаходиться будинок АДРЕСА_2 , частки якого відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом належить ОСОБА_5 .

В цей час у ОСОБА_3 , на ґрунті виниклих внаслідок конфлікту неприязних відносин з ОСОБА_5 , виник умисел на незаконне проникнення до житла особи, а саме будинку, розташованого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , власником частки якого являється ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, а саме будинку ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, а також перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_3 зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_5 та проник до будинку, шляхом вибиття вхідних дверей, тим самим незаконно проник до житла особи, всупереч волі законного володільця.

Так, близько 17 години 16 хвилин 25.04.2025, коли ОСОБА_3 , всупереч волі володільця, перебував у будинку ОСОБА_5 , був виявлений на місці вчинення правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 162 ч. 1 КК України визнав та пояснив, що того дня потерпіла до нього викликала поліцію і він вирішив з нею поговорити. Шкоду майну потерпілій він не завдавав, бо ті речі нічого не варті. Шкодує про вчинене і в подальшому робити не буде.

Потерпіла ОСОБА_5 не має бажання садити обвинуваченого, але завдану шкода їй не відшкодовано.

Крім того, винність обвинуваченого ОСОБА_3 доводиться письмовими доказами по справі, зокрема:

?витягом з кримінального провадження № 0000026, відомості про яке внесено 26.04.2025 р., правова кваліфікація по ст. 162 ч. 1 КК України (а.с. 34), згідно якого 25.04.2025, близько 17 години ОСОБА_3 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де по сусідству знаходиться будинок АДРЕСА_2 , частки якого відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом належить ОСОБА_5 . В цей час у ОСОБА_3 , на ґрунті виниклих внаслідок конфлікту неприязних відносин з ОСОБА_5 , виник умисел на незаконне проникнення до житла особи, а саме будинку, розташованого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , власником частки якого являється ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, а саме будинку ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, а також перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_3 зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_5 та проник до будинку, шляхом вибиття вхідних дверей, тим самим незаконно проник до житла особи, всупереч волі законного володільця. Так, близько 17 години 16 хвилин 25.04.2025, коли ОСОБА_3 , всупереч волі володільця, перебував у будинку ОСОБА_5 , був виявлений на місці вчинення правопорушення;

?карткою первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону (а.с. 35), згідно якої ОСОБА_6 просить наряд поліції, оскільки 5 хв. тому сусід пошкодив майно його сестрі. Даний сусіда заявник не знає;

?протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.04.2025 р. (а.с. 36), згідно якого ОСОБА_5 повідомила, що 25.04.2025 до її будинку проник сусід ОСОБА_7 , шляхом пошкодження вхідних дверей;

?заявою ОСОБА_5 від 25.04.2025 р. (а.с. 37), згідно якої вона надала дозвіл працівникам поліції провести огляд будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

?протоколом огляду місця події від 25.04.2025 р. (а.с. 38-40) та фото таблицею до огляду місця події від 25.04.2025 р. (а.с. 41-45), який проведено в присутності понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за участю власника майна ОСОБА_5 з використанням фотокамери ОСОБА_10 , проведеним оглядом встановлено наступне. Огляд місця події проводився за адресою: АДРЕСА_1 . Територія домоволодіння по периметру огороджена парканом, вхід на територію здійснюється через металеву хвіртку, яка на момент огляду відчинена, пошкоджень не виявлено. Недалеко від хвіртки знаходиться одноповерховий будинок, двері якого на момент огляду відчинені. Подвійні дерев`яні двері мають внутрішній замок, який на момент огляду має пошкодження. Зайшовши до кімнати № 1 веранда, на підлозі зліва під вікном знаходиться дерев`яна полиця, а також особисті речі та посуд. Справа від вхідних дверей на підлозі знаходяться залишки скла, насіння квітів. У кімнаті № 1 порушено порядок речей. Із кімнати № 1 через одностворчасті дерев`яні двері здійснюється вхід до кімнати № 2 передпокій. Посеред кімнати в хаотичному порядку, а саме: на підлозі лежить холодильник, один дерев`яний стілець, дерев`яний стіл. Вище зазначенні речі мають сліди пошкоджень. Зі слів власниці ОСОБА_5 до будинку увірвався сусід на ім`я ОСОБА_11 , який пошкодив вхідні двері, які були зачинені, пошкодив речі, побутові прилади, меблі, буянив, нічого не вкрав. У кімнаті № 2 порушено порядок речей. При огляді інших кімнат порядок не був порушений;

?запитом уповноваженої на здійснення досудового розслідування кримінальних проступків інспектором СРПП відділення поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 05.05.2025 р. (а.с. 46), згідно якого просила начальника ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області надати відеозапису з нагрудної боді-камери поліцейських відділення поліції №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 25.04.2025 за період часу з 18 години по 20 годину, а саме моменту проведення огляду місця події за адресою: Київська область, Обухівський район, місто Кагарлик, вулиця Попова, 3

?начальник ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 05.05.2025 р. (а.с. 47) у відповідь на запит №ВН 122/109/1603/02-25 від 05.05.2025 надав DVD-R диск, на якому мається відеозапис з назвою «export- z98r2», з нагрудної боді-камери поліцейських відділення поліції №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області, а саме відеозапису під час проведення огляду місця події від 25.04.2025 року за адресою: Київська область, Обухівський район, місто Кагарлик, вулиця Попова, 3. А також вказано порядковий номер із журналу обліку копіювання та видачі відеозаписів зі стаціонарної системи технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а саме видачі зазначеного відеозапису № 7 від 05.05.2025;

?додаток (DVD-R диск) з відеозаписом з боді-камер поліцейських (а.с. 48), на якому мається відеозапис з нагрудної боді-камери поліцейських відділення поліції №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 25.04.2025 року за адресою: Київська область, Обухівський район, місто Кагарлик, вулиця Попова, 3;

?протоколом огляду (відеозапису) від 05.05.2025 р. (а.с. 49), проведеним оглядом якого встановлено наступне. Предметом огляду є додаток до відповіді на запит про надання відеозаписів з бодікамер поліцейських, а саме DVD -R диск ємкістю 4,7 Gb. При огляді диску встановлено, що на ньому мається відеофайл формату «MP4», з назвою «export-z98r2»» та розміром 297 958 Кб. При перегляді відеофайлу з назвою «export-z98r2»» встановлено, що уповноваженою на здійснення досудового розслідування кримінальних проступків інспектора СРПП ВР №1 Обухівського РУП проводиться огляд місця події за адресою: Київська область, Обухівський район, місто Кагарлик, вулиця Попова, 3. Огляд місця події проводився за участі власниці домоволодіння ОСОБА_5 та в присутності двох понятих. Так, власниця будинку ОСОБА_5 пояснила короткий зміст обставин, що відбулися 25.04.2025 року. Також на відео було зафіксовано стан будинку із середини, а саме порушення порядку речей у кімнаті №1 - веранді та кімнаті №2 - передпокої. Під час огляду застосовані технічні засоби: комп`ютерна техніка: системний блок «DESKTOP-I5Q3PTI», монітор «ViewSonic», DVD -R диск, який було додано до відповіді на запит про надання відеозаписів з бодікамер поліцейських. Огляд проводився при змішаному освітленні;

?постановою про визнання предмету речовим доказом та приєднання до кримінального провадження від 05.05.2025 р. (а.с. 5051), згідно якої оптичний диск формату DVD-R диск ємкістю 4,7 Gb з відеофайлом формату «MP4», з назвою «export-z98r2»» та розміром 297 958 Кб, що має значення речових доказів у кримінальному провадженні - приєднано до кримінального провадження №0000026 від 26.04.2025 в якості речового доказу та вирішено зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0000026 від 26.04.2025;

?копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.11.2019 р. (а.с. 54), згідно якого свідоцтво про право на спадщину на частку житлового будинку видано ОСОБА_5 та спадщина на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належав померлій ОСОБА_12 на підставі Договору дарування, посвідченого Кагарлицькою державною нотаріальною конторою 04 квітня 1978 року за реєстровим № 461, зареєстрованого Фастівським міжміським бюро технічної інвентаризації 16 липня 1993 року, номер запису 3059 в книзі 4;

?запитом уповноваженої на здійснення досудового розслідування кримінальних проступків інспектором СРПП відділення поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 05.05.2025 р. (а.с. 55), згідно якого просила начальника ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області надати відеозапис з нагрудної боді-камери поліцейських ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 25.04.2025 за період часу з 17 години по 18 годину, а саме моменту виявлення особи, що незаконно проникла до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;

?начальник ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 08.05.2025 р. (а.с. 56) у відповідь на запит № 2094/109/1603/02-25 від 05.05.2025 надав відеозаписи iз нагрудних бодікамер наряду поліції Обухівського районного відділу Управління поліції охорони в Київській області, котрий 25.04.2025 здійснював відпрацювання повідомлення зі служби «102», а саме незаконного проникнення до житла, що сталось 25.04.2025 близько 17:00 зa адресою: АДРЕСА_1 записані на карту пам`яті АGl microSDHC 32GB (ч адаптером);

?додатком (DVD-R диск) з відеозаписом з боді-камер поліцейських (а.с. 57), на якому мається відеозапис з нагрудної боді-камери поліцейських ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 25.04.2025 за період часу з 17 години по 18 годину, а саме моменту виявлення особи, що незаконно проникла до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;

?протоколом огляду (відеозапису) від 08.05.2025 р. (а.с. 58-59), предметом огляду якого була карта пам`яті AGI microSDHC 32 GB (з адаптером), яку надано до відповіді на запит про надання відеозаписів з бодікамер поліцейських. При огляді карти пам`яті встановлено, що на ній мається відеофайл формату «MP4», з назвою « НОМЕР_1 » та розміром 516 760 Кб. При перегляді відео файлу з назвою «2 » встановлено момент прибуття працівників поліції, а саме екіпажу ПО-98,за викликом із лінії 102 за адресою: АДРЕСА_1 . Так, зайшовши до вищевказаного домоволодіння було виявлено, що вхідні двері до будинку відчинені, у веранді порушений порядок речей. Так, у будинку було виявлено невідомого чоловіка, а також власницю будинку, яка знаходилася у сусідній кімнаті - передпокої. Невідомий чоловік, ким виявився ОСОБА_3 , перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, виражався нецензурною лайкою в бік працівників поліції та власниці будинку. Згідно статті 45 ЗУ «Про Національну поліцію» до ОСОБА_3 було застосовано спеціальний засіб - кайданки, про що останнього було повідомлено працівниками поліції. Працівники поліції також повідомили ОСОБА_3 , що згідно статті 40 ЗУ «Про Національну поліцію» проводиться відео фіксація. При огляді карти пам`яті AGI microSDHC 32 GB ( з адаптером) в подальшому наявний на ній відеофайл формату «MP4», з назвою «273 8 000 0016» та розміром 516 760 Кб було перенесено на DVD -R диск ємкістю 4,7 Gb за допомогою зовнішнього оптичного DVD-приводу «ASUS»;

?постановою про визнання предмету речовим доказом та приєднання до кримінального провадження від 08.05.2025 р. (а.с. 60-61), згідно якої оптичний диск формату DVD-R диск ємкістю 4,7 Gb з відеофайлом формату «MP4», з назвою «2025 0425 000 » та розміром 516 760 Кб, що має значення речових доказів у кримінальному провадженні - приєднано до кримінального провадження № 0000026 від 26.04.2025 в якості речового доказу;

?запитом уповноваженої на здійснення досудового розслідування кримінальних проступків інспектором СРПП відділення поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 05.05.2025 р. (а.с. 62), згідно якого просила начальника ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області надати копію розстановки особового складу взводу №1 роти реагування Обухівського РВ УПО в Київській області від 25.04.2025 року та копію сторінки із журналу отримання портативного відеореєстратора (нагрудної відеокамери) екіпажем ПО-98 взводу №1 роти реагування Обухівського РВ УПО в Київській області ( ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ) за 25.04.2025;

?начальник ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 08.05.2025 р. (а.с. 63-67) у відповідь на запит № 2095/109/1603/02-25, з метою встановлення обставин подій надав наступні матеріали: копію сторінки із журналу отримання портативного відеореєстратора (нагрудної бодікамери) наряду поліції Обухівського районного відділу Управління поліції охорони в Київській області, котрий 25.04.2025 здійснював відпрацювання повідомлення зі служби «102», а саме незаконного проникнення до житла, що сталось 25.04.2025 близько 17:00 за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Кагарлик, вулиця Попова, 3 та копію розстановки особового складу взводу №1 роти реагування Обухівського районного відділу Управління поліції охорони в Київській області, який заступав на службу 25.04.2025 надати немає можливості у зв`язку з тим, що вона знаходилася у черговій частині ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області;

?протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 25.04.2025 р. (а.с. 68),згідно якого черговим лікарем ОСОБА_17 було проведено за допомогою пристрою Алкофор 505 перевірку на стан сп`яніння гр.. ОСОБА_3 та за результати огляду встановлено перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння.

Так, відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом;сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, відповідно до ст. 86 КПК України якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Що ж стосується доказів, які були здобуті під час судового слухання даного кримінального провадження, то суд оцінював їх на підставі Глави 4 Докази і доказування діючого КПК України.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КПК України (оцінка доказів), суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України).

Судом всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Письмові докази по справі, а саме: протокол огляд та інші докази зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, узгодженими та послідовними, відповідають всім обставинам справи, а тому суд сприймає їх як правдиві та такими, що в сукупності свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування та безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

Всі вище перелічені письмові докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суд застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі Кобець проти України доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Крім того, відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікує за:

ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла особи, що порушує недоторканість житла громадян.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується обвинувачений, винний та підлягає покаранню.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно паспорта НОМЕР_2 , виданого 13 липня 1996 року обвинувачений ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, відповідно, на момент вчинення злочину був повнолітнім та є громадянином України.

Згідно вимоги про судимість № 2092/109/1603/02-25 від 05.05.2025 р. станом на 06.05.2025 року ОСОБА_3 є особою раніше не судимою.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_3 за наркологічною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_3 за психіатричною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.

Згідно характеристики, Кагарлицька міська рада повідомляє, що згідно інформації завідувача сектору реєстрації місця проживання відділу ЦНАП гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не зареєстрований у Кагарлицькій громаді. При виконавчому комітеті міської ради відсутні будь-які інші дані на ОСОБА_3 , в т.ч. інформація про місце його фактичного проживання/перебування.

Обгрунтування судом призначення обвинуваченому ОСОБА_3 міри та виду покарання.

Так, санкція ч. 1 ст. 162 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України - кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 , є кримінальним проступком.

При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 за пред`явленим обвинуваченням зазначено його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

За оцінкою перевірки під час судового розгляду обставин пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення доказами, суд вважає за необхідне зазначити.

Щире каяття є оціночне поняття, зміст якого визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування.

Щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в поведінці винної особи.

ВС роз`яснив, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

ОСОБА_3 під час судового розгляду вину свою хоч і визнав, будь яких дій направлених на виправлення наслідків вчиненого, в тому числі і відшкодування завданих злочином збитків потерпілій, не здійснив, вибачень не просив.

За відсутності ознак таких обставин по справі, визнання на досудовому розслідуванні пом`якшуючим покарання ОСОБА_3 обставиною - щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, слід вважати безпідставним.

Судом, в процесі судового розгляду ознак обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлено.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, суд відносить - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень .

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При призначенні обвинуваченому покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого, який відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком; дані про особу обвинуваченого, а саме: вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та присутності обставин, що обтяжують покарання і думку прокурора щодо міри покарання обвинуваченому, а саме: призначення покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, а тому суд вважає, що належним та достатнім є призначення обвинуваченому покарання буде у виді обмеження волі в межах санкції статті КК України.

Щодо покарання у виді штрафу, то суд вказане покарання не може призначити обвинуваченому, оскільки офіційно не працює, що може поставити обвинуваченого у скрутне становище.

Щодо покарання у виді виправних робіт, то суд також вказане покарання не може призначеному обвинуваченому, оскільки він ніде не працює, а вказаний вид покарання передбачає відбування за місцем роботи засудженого.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Разом з тим, з огляду на викладене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування призначеного судом покарання і у відповідності до ст. 75 КК України за можливе прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нових кримінальних правопорушень і виконає покладені на нього обов`язки.

Що стосується початку відбування покарання, то суд в даному випадку керується п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, згідно з яким іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст.. 75 КК України (2001 року).

Призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Тобто, визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Цивільного позову по справі не заявлено.

Судові витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

Відповідно до положень ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4)дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, а саме прочитати наступні твори:

1.«Дорогою ціною» ОСОБА_18 .

2.«Ніч перед боєм» ОСОБА_19 .

3.«Катерина» ОСОБА_20 .

4.«Чорна рада» ОСОБА_21 .

Контроль за поведінкою засудженого покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем його проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Цивільного позову по справі не заявлено.

Судові витрати по справі відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню: (а.с. 48) - DVD-R диск із відеозаписом проведення огляду місця події, який долучено до матеріалів кримінального провадження після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження; (а.с. 57) - DVD-R диск із відеозаписом відеозаписів з бодікамер поліцейських, який долучено до матеріалів кримінального провадження після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1