Провадження №1-кп/523/1415/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України у спрощеному провадженні в приміщенні суду обвинувальний акт й додані до нього матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №000129 від 15.05.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Одеси, громадянки України, зі середньою освітою, незаміжньої та офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Пересипського районного суду м.Одеси із Суворовської окружної прокуратури м.Одеси одночасно із означеним обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку, в якому викладено клопотання прокурора ОСОБА_3 про розгляд акта у спрощеному порядку, також для розгляду надійшли матеріали кримінального провадження, відповідні заяви потерпілої й сторони захисту.

Приписи ч.1 ст.382 КПК України встановлюють, що у разі розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, суд у п`ятиденний строк з дня отримання такого обвинувального акта, вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.

Вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України надані для судового розгляду обвинувальний акт й додані до нього матеріали кримінального провадження, суд доходить наступних висновків.

Згідно з обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 08.05.2025 приблизно о 15:20 годині, перебуваючи у приміщенні магазину «Voronin» по вулиці Балківській 42 в м.Одесі, реалізуючи виниклий протиправний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, під приводом придбання одягу отримала від продавця ОСОБА_4 належне ФОП ОСОБА_5 майно: брюки вартістю 2915 гривень, кардиган вартістю 2583 гривень, футболку вартістю 708 гривень, за які не мала намір сплачувати грошові кошти.

У подальшому, обвинувачена ОСОБА_2 , діючи умисно шляхом обману, повідомила ОСОБА_4 про те, що з технічних причин не може оплатити покупку за допомогою POS-терміналу та запропонувала здійснити оплату шляхом банківського переказу безпосередньо на особисту платіжну картку власниці магазину.

Після надання згоди потерпілої ОСОБА_5 на перерахування грошових коштів на її власну банківську платіжну картку, обвинувачена ОСОБА_2 пред`явила продавцю ОСОБА_4 з мобільного пристрою зображення трьох нібито платіжних квитанцій на суми 4400, 3000 та 50 гривень, відповідно, які фактично не підтверджували реального здійснення переказів, про що стало відомо після перевірки рахунку отримувача.

В свою чергу, ОСОБА_4 , будучи введеною в оману та не усвідомлюючи протиправного наміру обвинуваченої ОСОБА_2 , дозволила останній залишити приміщення магазину разом із товаром, належним потерпілій ОСОБА_5 .

Після чого, обвинувачена ОСОБА_2 залишила приміщення магазину разом з привласненим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши таким чином потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 6206 гривень.

Отже, за обвинувальним актом, ОСОБА_2 висунуте обвинувачення у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Відповідно до означених вище заяв потерпілої ОСОБА_5 та сторони захисту, означена потерпіла та обвинувачена ОСОБА_2 за участю захисника ОСОБА_6 , погодились зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомилися з обмеженням права на апеляційне оскарження, виявивши згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, а обвинувачена при цьому повністю й беззаперечно визнала свою винуватість, просила суд призначити їй покарання у виді громадських робіт.

З огляду на матеріали кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю визнала свою провину за висунутою підозрою, що ідентична викладеному в акті обвинуваченню, а будучи допитаною дізнавачем в якості підозрюваної, надала визнавальні покази про час, місце, спосіб і мотиви вчиненого нею при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного кримінального проступку.

Втім, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, фактичні обставини якого нею та ніким із учасників провадження не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось, відповідно до ч.1 ст.382 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 своїми умисними діями вчинила заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), а відтак дії зазначеної особи вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.190 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.190 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), що карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами до двох років, або апробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_2 , суд приймає до уваги характер, обставини і наслідки вчиненого нею та те, що в силу ст.12 КК України скоєне відноситься до категорії кримінальних проступків і мало місце в умовах воєнного стану в державі у зв`язку з військової агресією рф проти України, а також судом враховується відсутність у потерпілої ОСОБА_5 претензій матеріального характеру до обвинуваченої внаслідок повернення майна (під розписку), характерзуючі особу обвинуваченої дані.

З огляду на матеріали кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_2 свою провину в інкримінованому діянні визнала і повернула майно потерпілої, яким заволоділа шляхом обману; раніше не судима і вперше притягається до кримінальної відповідальності; на диспансерному обліку КНП «Одеський обласний центр психічного здоров`я» ООР не перебуває; забезпечена місцем реєстрації й проживання в м.Одесі, де характеризується посередньо; незаміжня і утриманців не має: офіційно не працевлаштована і суспільно корисною працею в умовах воєнного стану в державі не займається.

Сукупність наведених обставин свідчить про певну схильність обвинуваченої ОСОБА_2 до протиправної поведінки, відсутність у неї легальних джерел доходу, що унеможливлює призначення їй покарання у виді штрафу чи виправних робіт, але одночасно обумовлює можливість її виправлення в умовах суспільства.

За приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_2 , слід віднести щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання вказаної особи, як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, не встановлено.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги наявні в матеріалах справи характеризуючі дані про особу обвинуваченої ОСОБА_2 (зокрема, її не працевлаштованість, відсутність легальних джерел доходів, притягнення до кримінальної відповідальності вперше), що за приписами ст.ст.53, 57 КК України обумовлюють неможливість призначення таких видів покарання як штраф або виправні роботи, суд у контексті ст.ст.50, 57, 65 цього ж Кодексу та з урахуванням презумпції призначення менш суворого виду покарання (ч.2 ст.65 КК), доходить висновку про те, що виправлення зазначеної обвинуваченої має відбуватися без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді громадських робіт у визначених санкцією ч.1 ст.190 КК України межах, що за переконанням суду є обґрунтованим й достатнім для виправлення зазначеної особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд виходить з того, що надані до суду матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо неможливості призначення обвинуваченій ОСОБА_2 такого виду покарання, як громадські роботи, визначених у ч.3 ст.56 КК України, а згідно з ч.ч.1, 2 цієї ж норми закону громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування, та такий вид покарання призначається на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більше чотирьох годин на день.

Згідно зі ст.36 Кримінально-виконавчого кодексу (КВК) України, покарання у виді громадських робіт відбувається за місцем проживання засудженого та контроль за виконанням покарання покладається на уповноважений орган з питань пробації.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 визнати винною у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, призначивши покарання у виді громадських на строк 200 (двісті) годин.

Згідно зі ст.56 КК України, ст.ст.36-38 Кримінально-виконавчого кодексу України, строк відбуття покарання засудженою ОСОБА_2 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Відповідно до ст.36 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та контроль за виконанням засудженою ОСОБА_2 призначеного покарання, покласти на начальника Пересипського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні брюки синього кольору, кардиган сірого кольору, футболку білого кольору, які передані під зберігальну розписку заявнику ОСОБА_4 , - вважати повернутими за належністю вказаній особі, а відеозапис з камер спостереження магазину «Voronin» на диску DVD-R, який долучений і міститься в матеріалах досудового розслідування, залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Копії вироку направити прокуророві та ОСОБА_2 , а також спрямувати для виконання до Пересипського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та надати для відома іншим заінтересованим особам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня ухвалення, а для обвинуваченої, у той же строк з дня отримання його копії.

С у д д я: ОСОБА_1