Справа № 461/4820/24
Провадження № 1-кс/461/4158/25
УХВАЛА

03.07.2025 м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в :

01.07.2025 до Галицького районного суду м. Львова надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , в якому просить частково скасувати арешт на мобільний телефон марки «Iphone», вилучений 27.06.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого клопотання покликається на те, що 27.06.2024 старшим слідчим в ОВС - криміналістом слідчого відділу УСБ України у Львівській області ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24.06.2024 у кримінальному провадженні, внесеному 10.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000168, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.201 КК України, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 . В ході вказаного обшуку вилучено мобільний телефон марки «Iphone», який належить ОСОБА_4 . Водночас, з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань минув значний період часу, однак жодних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на підтвердження факту незаконного переміщення монет, проведено не було, та пошуку інформації на мобільному пристрої не здійснено. Наразі відсутні докази того, що вилучений мобільний телефон марки «Iphone» є предметом вчинення кримінального правопорушення. Крім цього, в органу досудового розслідування було достатньо часу для того, щоб підтвердити або спростувати причетність власника мобільного телефону ОСОБА_4 до кримінального правопорушення, однак жодних процесуальних дій здійснено не було. Разом з тим, органом досудового розслідування не надано доказів того, що діями будь-кого здійснено переміщення через митний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю культурних цінностей. При цьому, санкцією ч.1 ст.201 КК України не передбачено покарання у виді конфіскації майна, що виключає можливість арешту майна з метою забезпечення конфіскації як виду покарання. Вважає, що вилучений мобільний телефон не відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КІІК України, а арешт, накладений на мобільний телефон ОСОБА_4 з забороною користування є надмірним втручанням в право власності останньої.

До судового засідання слідчим ОСОБА_6 подано до суду письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні клопотання, з огляду на наступне. В рамках кримінального провадження, внесеного 10.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000168, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24.06.2024 надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі, в якій фактично проживає ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання вказаної ухвали, 27.06.2024 проведено обшук, під час якого було вилучено мобільний телефон «Iphone», що належить ОСОБА_4 . Під час обшуку ОСОБА_4 добровільно показала на вказаному телефоні частину переписки у месенджері «WhatsApp» з абонентом « ОСОБА_8 ) НОМЕР_1 », що містить відомості про замовлення нею 16 монет зі США, їх фотознімки, спосіб приховання у фользі, тощо. Крім того, під час вилучення вказаного мобільного телефону ОСОБА_4 заблокувала його та пароль для входу в систему телефону відмовилася надати, що унеможливило подальше повне дослідження наявної на ньому інформації. 28.06.2024 вищевказаний вилучений в ході обшуку мобільний телефон ОСОБА_4 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а 01.07.2024 ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова на такий накладено арешт. Таким чином, вказаний мобільний телефон є носієм інформації, яка має значення для досудового розслідування, оскільки містить відомості щодо обставин, що досліджуються у провадженні, зокрема - листування щодо контрабанди культурних цінностей. Враховуючи, що телефон було вилучено в межах обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді, на телефоні містяться відомості, що підтверджують обставини кримінального правопорушення, а також потенційно інша інформація, доступ до якої наразі обмежений через відмову особи надати пароль, відповідно, потреба у збереженні цього предмета як речового доказу на даному етапі досудового розслідування не відпала.

Власник майна ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких заяв чи клопотань від таких не надходило.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Управління СБ України у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 10.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000168, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.201 КК України.

Як вбачається із долученого до клопотання протоколу обшуку від 27.06.2024, старший слідчий в ОВС криміналіст слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_5 в період часу з 13 год. 40 хв. до 15 год. 18 хв. 27.06.2024, на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова, провів обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone», яким користувалася ОСОБА_4 .

Постановою старшого слідчого в ОВС криміналіста слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_5 від 28.06.2024 мобільний телефон марки «Iphone», яким користувалася ОСОБА_4 визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 01.07.2024 у справі №461/5631/24, провадження №1-кс/461/3934/24, накладено арешт на мобільний телефон марки «Iphone», яким користувалася ОСОБА_4 та який було вилучено в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із вказаної ухвали, метою накладення арешту на вищевказане майно є те, що такий необхідний з метою збереження речових доказів.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч.1 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або був вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Слідчий суддя враховує, що арешт був накладений 01.07.2024, а відтак, вже пройшов достатній час для проведення необхідних слідчих дій з вказаними мобільним телефоном.

Окрім цього, слідчий суддя приймає до уваги, що відомостей про те, що ОСОБА_4 оголошено підозру в рамках кримінального провадження, внесеного 10.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000168, слідчому судді не надано.

В поданих письмових запереченнях слідчий покликається на те, що під час вилучення вказаного мобільного телефону в ході обшуку ОСОБА_4 заблокувала його та пароль для входу в систему телефону відмовилася надати, що унеможливило подальше повне дослідження наявної на ньому інформації.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що за час з моменту накладення арешту слідчим було вчинено будь-які спроби скопіювати інформацію, яка має значення для досудового розслідування та знаходиться на вказаному мобільному телефоні, в тому числі з залученням спеціалістів, таким не надано.

Оцінюючи наявність об`єктивних перешкод, які завадили органу досудового розслідування провести усі необхідні до цього часу дії, слідчий суддя враховує, що жодних таких обставин слідчому судді не наведено.

Слідчий суддя вважає, що доказове значення у цьому кримінальному провадженні має не сам по собі мобільний телефон, як матеріальний носій інформації, а наявна на ньому інформація та відомості.

Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України, забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Згідно з практикою Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСі проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. the United Kingdom від 24.10.1986, серія А, №108. п.52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Доказів, які б спростовували доводи клопотання заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з забороною користування, слідчому судді не надано.

Слідчий суддя зауважує, що будь-який тривалий строк утримання вилученого майна має бути об`єктивно виправданий завданнями кримінального провадження та збалансований з правами та інтересами його власника.

При цьому, зі спливом часу виправданість подальшого арешту відповідного технічного пристрою може бути предметом повторної перевірки слідчим суддею у порядку ст.174 КПК України, а тому таке утримання на кожному етапі досудового розслідування має обґрунтовуватись реальною потребою їх утримання і збереження у розпорядженні органу досудового розслідування.

Слідчий суддя враховує, що положеннями ст.100 КПК України передбачена можливість передання на відповідальне зберігання речових доказів власнику, тому вбачається можливим в подальшому застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, скасувати накладений на нього арешт в частині заборони користування даним майном та передати це майно його власнику на відповідальне зберігання.

Виходячи з наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що обставини, які були враховані при накладені арешту на майно, на даний час частково перестали існувати, а тому слід скасувати арешт на майно в частині заборони користування, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 01.07.2024, а саме на: мобільний телефон марки «Iphone», яким користувалася ОСОБА_4 , та передати такий на відповідальне зберігання останній.

Слідчий суддя зазначає, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 23 січня 2024 року (справа №569/19829/21), ухвала слідчого судді про скасування арешту майна або про відмову у такому скасуванні призводить до таких же правових наслідків, як і ухвала про арешт майна або відмову в арешті майна, тому положення пункту 9 частини 1 статті 309 у їх взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК передбачають право на апеляційне оскарження не лише ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, а також і ухвали про скасування або про відмову у скасуванні арешту майна.

Керуючись ст.ст.2, 7, 98, 100, 131, 132, 170-174, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати арешт на майно в частині заборони користування, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 01.07.2024, а саме на: мобільний телефон марки «Iphone», яким користувалася ОСОБА_4 , вилучений 27.06.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , - та передати такий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Повний текст ухвали складений 07.07.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1