Справа № 467/720/25
Провадження № 1-в/467/180/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області клопотання засудженого

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , інваліда І групи, засудженого вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.02.2018 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

30.04.2025 року до Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Клопотання мотивоване тим, що він відбуває покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, призначене судом за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. За час відбування покарання характеризується добре, дисциплінарних стягнень не має, поведінка зразкова. Є інвалідом І групи, не може обходитись без сторонньої допомоги, тому працювати не може і подяк не має. Підтримує соціально корисні зв`язки з рідними.

В судове засідання ОСОБА_5 не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належно. Звернувся до суду із заявою про розгляд клопотання у його відсутність.

Прокурор в судовому засіданні вважав клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки засуджений ОСОБА_5 не довів, що процес його виправлення успішно завершився та він не потребує подальшого виховного впливу.

Заслухавши прокурора, вивчивши матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд приходить до наступного.

За змістом ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того,що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання можливе лише за сукупністю так званої матеріальної підстави та формальної передумови, де матеріальною підставою умовно-дострокового звільнення є доведеність засудженим своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення, а формальною передумовою є відбуття засудженим певної частини покарання (ст.81 КК України).

ОСОБА_5 відбуває покарання, призначене вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.02.2018 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 13.09.2018 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі. Строк покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з моменту його затримання. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30.12.2016 року по 31.12.2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.02.2018 року набрав законної сили 13.09.2018 року.

Згідно рапорту ст.. ДОП СП Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 затримано на виконання зазначеного вироку 07.11.2018 року.

Відповідно до ч.5 ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України, за вчинення якого відбуває покарання засуджений, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Станом на момент звернення до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин. Відтак, судом встановлено наявність передумови для застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що засуджений за час відбування покарання двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, 06.07.2020 року та 21.12.2020 року. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не має.

Згідно наданої суду характеристики ОСОБА_5 від 09.06.2025 року, довідок від 11.06.2025 року, він з моменту прибуття до установи та на цей час не працевлаштований, до робіт з благоустрою колонії, прилеглої до неї території, поліпшення житлово-побутових умов засуджених, або до допоміжних робіт із забезпечення колонії продовольством не залучався, оскільки має інвалідність І групи та потребує сторонньої допомоги. Періодично бере участь у програмах/заходах, не допускає порушень, має бажання змінити своє життя. У колі засуджених підтримує рівні взаємовідносини, не конфліктний. На критику реагує адекватно. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку. Намагається відповідально ставитися до майна установи та предметів, якими користується в побуті. Самостійно виконує роботи з самообслуговування, підтримує зв`язки з родичами, не перебуває на профілактичному обліку. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Індивідуальна програма соціально-виховної роботи виконана частково. Продовжує виконувати заходи індивідуального плану. Процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості, створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.

За висновком щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 він не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення), так як ступінь його виправлення за підсумком оцінено у 60 балів, тоді як для висновку про те, що засуджений став на шлях виправлення (довів своє виправлення) необхідно більше 64 балів.

Згідно витягу з протоколу №23 від 11.06.2024 року, ОСОБА_5 комісією ДУ «Південноукраїнська колонія №83» по розгляду матеріалів засуджених відмовлено у поданні матеріалів до суду щодо застосування заміни покарання більш м`яким (ст. 82 КК України) та умово дострокового звільнення від покарання (ст. 81 КК України) як такому, що не довів свого виправлення та не став на шлях виправлення.

Оцінюючи наявність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Водночас, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно-корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.

В силу ст. 9 КВК України, засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених.

Тож, дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком, а не правом засудженого і вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а не його утримання від неправомірної поведінки.

Суд враховує, що ОСОБА_5 має ряд захворювань, у зв`язку з чим є інвалідом та потребує сторонньої допомоги, що підтверджується, зокрема, наданими засудженим довідкою медичної частини від 17.04.2025 року, випискою з медичної карти ОСОБА_5 , етапним епікризом, іншими матеріалами особової справи. За таких умов ОСОБА_5 не має можливості працевлаштуватись на виробництві установи виконання покарань.

Однак у разі, якщо особа після вчинення злочину чи постановлення вироку захворіла на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, згідно положень ч.2 ст.84 КК України, вона може бути звільнена від покарання, або подальшого його відбування, що є окремим кримінально-правовим інститутом звільнення засудженого від покарання, або його відбування.

У випадку умовно-дострокового звільнення від покарання суд оцінює ступінь виправлення засудженого, тоді як ОСОБА_5 , згідно матеріалів його особової справи та наданих суду документів, свого виправлення не довів.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, повно та всебічно вивчивши відомості про особу засудженого, з огляду на його поведінку протягом всього строку відбування покарання, суд зробив висновок, що для досягнення мети призначеного покарання умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 на даному етапі відбування покарання є недоцільним.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.

Повний текст ухвали проголошено 23.06.2025 року о 09 год 00 хв.

Суддя ОСОБА_1