Справа № 932/6237/25
Провадження № 1-кс/932/2364/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Дніпра звернулася представник ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Скаржник просить зобов`язати уповноважену особу ГУНП в Дніпропетровській області, внести відомості про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ЄРДР та невідкладно розпочати досудове розслідування.

Обґрунтовуючи скаргу, представник ОСОБА_3 , зазначає, що 26 травня 2025 року ОСОБА_4 через свого представника адвоката ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подав до ГУПН в Дніпропетровській області заяву про вчинення відносно його кримінального правопорушення.

Зазначена заява була отримана ГУПН в Дніпропетровській області 29.05.2025 року, що підтверджується інформацією Укрпошти про відстеження даного відправлення. Проте станом на дану подання даної скарги в супереч нормам КПК України, відомості про дане правопорушення не було внесено до ЄРДР.

ОСОБА_4 , даною заявою повідомляв про вчинення відносно нього кримінальних правопорушень членами сім`ї його колишньої дружини ОСОБА_6 шлюб з якою тривав з 20.02.1993 та був розірваний рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2013 року. 3 2017 року ОСОБА_4 проживає в країні народження - в Сирії.

В період шлюбу було набуто майно, право власності на яке було зареєстровано за ОСОБА_6 , а саме: квартира АДРЕСА_1 ; паркувальне місце поз. АДРЕСА_2 , у приміщенні № 105 цокольного поверху житлового будинку АДРЕСА_3 .

За період після розірвання шлюбу і по сьогодні вся родина ОСОБА_6 намагається позбавити ОСОБА_4 права власності на дане нерухоме майно.

Сім`я ОСОБА_6 , вдасться до підробки та використання завідомо підробленого документу, надання завідомо недостовірних показань свідків, створення штучних судових процесів, подачі дублюючих позовів, переоформлення права власності на майно між членами родини.

Всі ці дії, більшість із яких утворює одразу декілька складів злочинів, призводять до того, що станом на дату подання даної заяви (тобто вже більше 12 років) ОСОБА_4 бореться за належне йому майно, та позбавлений права користування та розпорядження таким майном.

Вся родина Волинський діє у зговорі, свідомо та з однією метою позбавлення ОСОБА_4 права власності. Склад родини Волинських, які приймають активну роль у вчиненні злочинів проти заявника: ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 батько ОСОБА_9 . ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 , тел. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_6 старша донька ОСОБА_4 та ОСОБА_10 . Зазначені особи діють спільно, за попередньою змовою та в корисливих мотивах.

Так, в 2017 році ОСОБА_4 звернувся із позовом до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про поділ майна подружжя (справа № 203/284/17). Під час розгляду справи про поділ майна подружжя між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (справа №203/284/17), останньою було заявлено зустрічну позовну заяву із вимогою про визнання майна особистою приватною власністю на підставі того, що за побутовою угодою від 30 грудня 2008 року та розпискою від 14 листопада 2008 року вона отримала в дар від свого батька ОСОБА_5 грошові кошти, які начебто використала для погашення кредиту.

ОСОБА_6 надала суду у справу № 203/284/17 копії: побутової угоди від 30 грудня 2008 року на суму 170 000 доларів США розписки від 14 листопада 2008 року на суму 50 000 доларів США.

Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було призначено судову експертизу документів у справі № 203/284/17 та на вирішення експертам поставлені питання щодо визначення дати виготовления зазначених вище розписки та угоди, та відповідності таких дат, датам зазначеним на документах.

ОСОБА_6 ухилилася від проведення експертизи та не надала експертам оригінали даних розписки та угоди.

В даному судовому процесі (№203/284/17) був допитаний у якості свідка батько ОСОБА_6 , якого судом було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо недостовірні свідчення.

В судовому засіданні 18.06.2018 року, ОСОБА_5 прочитавши та підписавши присягу свідка, повідомив, що передав в ДАР своїй доньці 30 грудня 2008 року грошові кошти в розмірі 170 000 доларів США та 14 листопада 2008 року в сумі 50 000 доларів США.

Зазначені показання свідка зафіксовані у вигляді протоколу судового засідання та протоколу аудіозапису судового засідання від 18.06.2018 року, а також зазначені в рішенні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2018 року, за яким: «При цьому, як зазначив свідок ОСОБА_5 , на підтвердження передачі коштів своїй доньці ОСОБА_6 в сумі 50000 та 170000 доларів США, було складено боргову розписку та побутову угоду про надання позики. Проте, останні складались виключно для підтвердження факту передачі коштів для погашення кредитної заборгованості, а фактично подаровані ОСОБА_6 та наміру вимагати їх повернення він не має».

Даним рішенням суду майно було визнано особистою приватною власністю ОСОБА_6 саме на підставі того, що грошові кошти на придбання такого майна були подаровані й батьком (до таких висновків прийшов Кіровський районний суд м. Дніпропетровська та Апеляційний суд Дніпропетровської області).

Постановою Верховного суду від 19 травня 2021 року по справі №203/284/17, касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, Постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 березня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Задовольняючи касаційну скаргу, касаційний суд виходив із того, що «Зважаючи на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте за час шлюбу, встановлену статтею 60 СК України, необгрунтованими є висновки судів про те, що ОСОБА_4 не довів свою участь у придбанні майна шляхом виконання боргових зобов`язань в частині погашення кредиту у період з травня 2005 року до грудня 2008 року»

Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі № 203/284/17 від 26 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, відповідно до якого позовні вимоги про поділ майна подружжя, визнання права власності задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя: визнано за ОСОБА_4 право власності на частину квартири АДРЕСА_7 ; визнано за ОСОБА_11 право власності на 4 частину паркувального місця поз. 18, загальною площею 30,3 кв.м. у приміщенні № 105 цокольного поверху житлового будинку літ. А-9, A-1, A1-1, A2--1 в будинку АДРЕСА_3 ; визнано за ОСОБА_6 право власності на 16 частину квартири АДРЕСА_7 ; визнано за ОСОБА_6 право власності на 4 частину паркувального місця поз.18, загальною площею 30,3 кв.м. у приміщенні № 105 цокольного поверху житлового будинку літ. А-9, А-1, A1-1, A2--1 в будинку АДРЕСА_3 .

Після винесення остаточного рішення по справі №203/284/17, отримавши витяг з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 виявив, що за час розгляду справи в касаційному суді ОСОБА_6 відчужила на користь своєї матері ОСОБА_7 за договором дарувания нерухоме майно, право власності на частку якого було визнано за ОСОБА_4 за рішенням суду про поділ майна подружжя: квартира АДРЕСА_7 належить матері ОСОБА_6 . ОСОБА_7 за договором дарування, серій та номер: 246, виданий 22.03.2019 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 ; паркувальне місце поз. 18, загальною площею 30,3 кв.м. у приміщенні № 105 цокольного поверху житлового будинку літ. А-9, A-1, A1-1, А2--1 в будинку АДРЕСА_3 належить матері ОСОБА_6 - ОСОБА_7 за договором дарування, серія та номер: 247, виданий 22.03.2019 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 .

Тобто, за час касаційного оскарження рішення, розуміючи реальну можливість його скасування, ОСОБА_6 переоформлює квартиру на свою мати ОСОБА_7 .

Через дані дії ОСОБА_4 був змушений звернутися до суду із позовом вже до ОСОБА_7 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року залишеним без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_4 по справі № 203/4600/21 задоволено: витребувано із незаконного володіння ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 1/2 частку квартири АДРЕСА_8 ; витребувано із незаконного володіння ОСОБА_7 на користь Махайрі М. Ісама 1/2 частку паркувального місця поз. 18, загальною площею 30,3 кам. у приміщенні №№105 цокольного поверху житлового будинку літ. А-9. А-1, А1-1, А2-1 в будинку АДРЕСА_3 .

В цей же час, поки справа № 203/4600/21 перебуває в апеляційному суді, ОСОБА_5 звертається до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованість за договором позики, та на підтвердження своїх позовних вимог (справа 203/3553/24) надає копій: побутової угоди від 30 грудня 2008 року на суму 170 000 доларів США; розписки від 14 листопада 2008 року на суму 50.000 доларів США; в судовому процесі по справі №203/284/17, ОСОБА_5 у якості свідка надає пояснення, що він подарував ОСОБА_6 грошові кошти,; коли ця схема не спрацювала, ОСОБА_6 , для уникнення переходу права власності до ОСОБА_4 , дарує спірне майно своїй матері; після ухвалення рішення про витребування майна у Волинських на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подає позов про стягнення заборгованість, та вже зазначає, що він надавав кошти в борг, а не в дар дочці.

У справі № 203/3553/24, де ОСОБА_6 є відповідачем за позовом її батька, вона надає суду пояснення, що протягом 2020-2024 років вона повернула батьку кошти в розмірі більше ніж 36000 доларів США, у вигляді повернення боргу за розпискою та побутовою угодою.

ОСОБА_6 зазначає, що грошові кошти перераховувала своїй доньці ОСОБА_8 , яка в свою чергу передавала їх ОСОБА_5 звісно, позовні вимоги свого батька про стягнення половини «боргу» з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 визнає в повному обсязі.

Через неявку позивача, позовна заява по справі № 203/3553/24 в листопаді 2024 року залишається судом без розгляду.

Вже в грудні 2024 року ОСОБА_5 звертається до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_6 про стягнення заборгованість за договором позики (справа № 932/7/25), та на підтвердження своїх позовних вимог (справа 203/3553/24) надає копії: побутової угоди від 30 грудня 2008 року на суму 170 000 доларів США; розписки від 14 листопада 2008 року на суму 50 000 доларів США.

Проте у справі № 932/7/25, ОСОБА_5 також зазначає, що протягом 2015-2018 років, ОСОБА_6 повернула йому борг у сумі 43 000 долара США, та надає копії: розписки ОСОБА_5 від 13 травня 2015 року про отримання від ОСОБА_6 коштів в сумі 205 000 грн, що еквівалентно 10000 дол. США; розписки ОСОБА_5 від 16 жовтня 2015 року про отримання від ОСОБА_6 коштів в сумі 173500 грн, що еквівалентно 8000 доларів США; розписки ОСОБА_5 від 04 січня 2018 року про отримання від ОСОБА_6 коштів в сумі 332000 грн, що еквівалентно 12000 дол. США; розписки ОСОБА_5 від 15 серпня 2018 року про отримання від ОСОБА_6 коштів в сумі 357000 грн, що еквівалентно 13000 дол. США.

Ці розписки не надавалися, ані в судовий процес по справі про поділ майна подружжя (хоча начебто були складені до надання ОСОБА_5 свідчень у якості свідка по справі № №203/284/17), ані в судовому процесі по справі №203/3553/24 (в якому навіть ОСОБА_6 не повідомляла, що такі кошти повертала батьку).

Додатком до всього є ті обставини, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 в судах представляються одні і ті ж адвокати, не дивлячись на явний конфлікт інтересів: адвокат ОСОБА_13 в судовому процесі по справі 203/3553/24 представляв одночасно і Позивача ОСОБА_5 і Відповідача ОСОБА_6 ; адвокат ОСОБА_14 , в судовому процесі про витребувания майна по справі №203/4600/21 представляла ОСОБА_7 , як власницю квартири та паркомісця, а у справі № 203/3553/24 вже представляючи інтереси ОСОБА_5 просила накласти арешти на майно ОСОБА_7 (свого довірителя в іншій справі); адвокат ОСОБА_15 в числених судових процесах представляє ОСОБА_6 , а у справі №203/4600/21 представляла в суді першої інстанції ОСОБА_7 , а в апеляційному суді вже ОСОБА_6 .

Все це свідчить, що судові процесі ініційовані однієї стороною, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 діють спільно із однієї метою, та ще втягнули доньку ОСОБА_16 та мати ОСОБА_7 як співучасників.

ОСОБА_4 вважає, що в діях даних осіб наявні склади одразу декількох складів злочинів: - передбачений ч. 2. ст. 384 КК України, за яким кримінальним правопорушенням с завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках. Ті самі дії, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів, та які: караються виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

ОСОБА_4 переконаний, що наступні докази, подані ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судах завідомо недостовірними та підробленими, а саме: побутова угоди від 30 грудня 2008 року на суму 170 000 доларів США; розписка від 14 листопада 2008 року на суму 50 000 доларів США; розписки ОСОБА_5 від 13.05.2015 року про отримання від ОСОБА_6 коштів в сумі 205 000 грн.; розписки ОСОБА_5 від 16.10.2015 року про отримання від ОСОБА_6 коштів в сумі 173500 грн.; розписки ОСОБА_5 від 04.01.018 року про отримання від ОСОБА_6 коштів в сумі 332000 грн.; розписки ОСОБА_5 від 15.08.2018 року про отримання від ОСОБА_6 коштів в сумі 357000 грн.

Дані документи виготовлені значно пізніше ніж зазначені на них дати, та виключно з метою введення суду в оману, та штучного створення доказів. (про що додатково свідчить ухилення ОСОБА_6 від проведення судової експертизи по справі 203/284/17, а також «пояна» розписок датованих 2015 та 2018 роками лише в судовому процесі ініційованому в 2024 році (№932/7/25).

Крім того, ОСОБА_5 допитаний 18.06.2018 року як свідок у справі 203/284/17 надавав завідомо неправдиві пояснення свідки щодо дарування грошових коштів дочні в 2008 році, і дані свідчення повність протирічать позиції і доказам (зокрема розпискам про отримання повернения позики в 2015 га 2018 роках), які ОСОБА_5 висловлює та надасу справи №932/7/25 та №203/3553/24.

Передбачений ч. 3 та ч. 4 ст. 368 КК України, а саме підроблення документу, який надає права або звільняє від обов`язків, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також використання завідомо підробленого документа, за що передбачена кримінальна відповідальність у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк. (4.3) та штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційні наглядом на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк (ч.4).

В даному випадку і ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підробили документи (розписку та побудову угоди), також використали їх у якості доказів в суді. Крім того, ОСОБА_5 також підробив розписки про отримання повернення позики (від 2015 та 2018 років), та також використав їх в суді.

Передбачений ч. 5 ст. 190 КК України, а саме шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою, яке карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Всі дії Волинських направлені на недопущення переходу права власності на 5 частину майна до ОСОБА_4 . Для досягнення своєї мети останні укладають фіктивні правочини (між донькою та матір`ю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ), ініціюють штучці судові процесі (про стягнення неіснуючого боргу за неіснуючими договорами позики), подають дублюючі судові позову (наприклад ОСОБА_6 два рази подавала до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська повністю аналогічні позови про стягнення пені за прострочення справі аліментів за один і той самий період та в однаковій сумі (справі 203/594/24 та 203/1995/23), отримала відповідні рішення та подала їх до виконання).

Все зазначені обставини були викладені в заяві про вчинення кримінального правопорушення та проігноровані слідчим ГУПН в Дніпропетровській області, що і стало підставою для звернення із даною скаргою.

Вказана скарга надійшла засобами «Електронного суду» до Шевченківського районного суду міста Дніпра 05.06.2025 року.

Згідно з протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 05.06.2025 року скарга передана на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 05.06.2025 року відкрито провадження за скаргою.

В судове засідання представник ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 не з`явилася. Про розгляд скарги була повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд скарги за її відсутності, скаргу підтримує в повному обсязі.

Представник ГУНП в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився. Про розгляд скарги був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд скарги за їх відсутності.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду скарги слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали скарги та долучені до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Виходячи з доданих матеріалів до скарги вбачається, що повідомлення від 26.05.2025 року про вчинення кримінального правопорушення, направлено засобами поштового зв`язку 26.05.2025 року на адресу ГУНП в Дніпропетровській області, згідно копії накладної АТ «Укрпошта» №075 долученої до матеріалів справи, повідомлення було отримано 29.05.2025 року.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Станом на момент розгляду скарги слідчому судді не надано інформації про те, що подана заява розглянута і відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР, тобто уповноваженими особами ГУНП в Дніпропетровській області допущено бездіяльність, щодо внесення інформації про вчинення злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 214 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

При цьому вказаний обов`язок прокурора, слідчого не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Тобто, норми КПК України не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

На відміну від раніше діючого порядку порушення кримінальної справи, коли уповноважена особа (слідчий, дізнавач) до прийняття відповідного процесуального рішення порушення кримінальної справи, повинні були оцінити наявність ознак злочину, чинний КПК України таких положень (вимог) не містить.

Порядок формування та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також надання відомостей з нього визначає Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, яке затверджене наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 року.

Результатом запровадження таких процедур є встановлення імперативного обов`язку після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення унесення за нею відомостей до ЄРДР, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до п. 18 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що органом досудового розслідування повідомлення залишено без відповідного реагування та слідчому судді не надано пояснень щодо цього, приходить до висновку про необхідність задовольнити скаргу представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за повідомленням від 26.05.2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

З урахуванням вимог ст. ст. 214, 303 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати уповноважену особу ГУНП в Дніпропетровській області, внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, за результатами розгляду повідомленням №15552 від 12.12.2024 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задовольнити.

Зобов`язати уповноважену особу ГУНП в Дніпропетровській області, внести відомості про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за повідомленням від 26.05.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та повідомити заявника у строки, визначені ст. 214 КПК України, з урахуванням положень ст. 28 КПК України.

Ухвала слідчого судді є обов`язковою для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає, у відповідності до статті 309 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Справа № 932/6237/25

Провадження № 1-кс/932/2364/25