Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_10 , перекладача ОСОБА_11 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/187/24, за апеляційними скаргами захисників обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2024.

Цим вироком з урахуванням ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2024 про виправлення описки:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Савчине Крижопільського району Вінницької області, мешканець АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, неодружений, несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 10.09.2023.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, неодружений, несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на 04 (чотири) роки 06 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання, зарахувавши у строк відбування покарання період з 10.09.2023 по 12.09.2023.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 (шістдесят) діб.

Запобіжний захід, стосовно ОСОБА_6 у виді домашнього арешту залишено без змін до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на два місяці.

Речові докази: два DVD-диски ухвалено зберігати при матеріалах кримінального провадження; змив речовини бурого кольору, пластикову пляшку, гранітну цеглу, які передані на зберіганні в кімнату речових доказів Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області знищено.

Згідно вироку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

09.09.2023 біля 23 год 15 хв ОСОБА_7 із ОСОБА_6 , перебуваючи на площі Кирила та Мефодія, біля буд. 16 в м. Мукачеві, зустріли потерпілого ОСОБА_15 , який сидів на лавці, та ОСОБА_7 почав з ним розмову, під час якої вони присіли до

-2-

потерпілого на лавку і під час розмови почали чіплятися, ображати, погрожувати фізичною розправою потерпілому, після чого, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_7 наніс один удар рукою зажатою в кулак в область потилиці голови потерпілого ОСОБА_15 , внаслідок якого потерпілий впав з лавки, після чого ОСОБА_7 , коли потерпілий піднімався, наніс останньому один удар рукою зажатою в кулак в область шиї. Після отриманих тілесних ушкоджень, потерпілий піднявся та почав бігти по площі Кирила та Мефодія в напрямку Мукачівського драматичного театру, а ОСОБА_7 та ОСОБА_6 наздоганяли його.

У подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 побачили, що потерпілий зупинився неподалік будинку № 1, з метою продовження своїх злочинних дій та спричинення йому тілесних ушкоджень, підійшли до потерпілого, почали знову погрожувати фізичною розправою, після чого ОСОБА_6 взяв в руку гранітну цеглину (типа бруківки), підійшов ближче до потерпілого та наніс гранітною цеглиною два удари по голові потерпілого, внаслідок яких потерпілий впав на землю та коли піднімався до нього підійшов ОСОБА_7 який наніс декілька ударів руками затиснутими в кулак по голові потерпілого. Піднявшись ОСОБА_15 почав бігти в напрямку будинку № 12, вслід за ним його почали наздоганяти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , під час чого ОСОБА_6 кинув гранітною цеглиною (типу бруківки) по голові потерпілого ОСОБА_15 , внаслідок чого останній впав на землю, до нього підбігли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які по черзі почали наносити удари ногами по голові потерпілого, а саме ОСОБА_7 наніс три удари, а ОСОБА_6 два удари.

Своїми діями, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , згідно висновку експерта Мукачівського районного відділення СМЕ, спричинили потерпілому ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді синців в правій орбітальній області голови, в області верхньої повіки правого ока, саднин в області спинки носу та в чоловій області голови по центру, вогнищевого забою на рівні скроневої долі зліва, лінійного перелому лобної кістки з поширенням на обидві лобні пазухи, втисненого перелому скроневої кістки зліва, перелому кісток носа, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, та які виникли в наслідок неодноразової дії тупих твердих предметів, з прикладанням значної фізичної сили, чим можуть бути, руки та взуті ноги сторонньої людини, а також кам`яна бруківка.

Після спричинення потерпілому ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишили місце події.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення обвинуваченим покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, через безпідставне застосування положень ст. 69 КК України. Просить вирок суду від 19.02.2024 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років. У решті вирок суду залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що призначаючи обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України, суд першої інстанції не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що призвело до призначення обвинуваченим надто м`якої міри покарання, яке на думку прокурора не сприятиме їх виправленню та не зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень.

-3-

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду від 19.02.2024 змінити та призначити ОСОБА_6 покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням положень ст. 75, 104 КК України. Вважає вирок суду в частині призначення покарання занадто суворим, і таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі. Судом першої інстанції під час призначення покарання не було враховано неповнолітній вік обвинуваченого, відсутність судимості, щире каяття, сприяння у розкритті злочину, відшкодування потерпілому шкоди та відсутність претензій з боку потерпілого. Зазначені обставини, на переконання захисника, давали суду підстави для застосування положень ст. 75, 104 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та застосувати положення ст. 75 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не дотримався вимог закону, оскільки належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, а також не врахував думку потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі, оскільки заподіяну злочином шкоду йому відшкодовано та він примирився з обвинуваченим. Також вказує про відсутність судимостей, молодий вік. Зазначені обставини давали суду підстави для застосування положень ст. 75 КК України при призначенні покарання.

У зміненій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду від 19.02.2024 скасувати та призначити кримінальне провадження до нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі. В обґрунтування поданих захисником змін, вказується на те, що є встановлений той факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 почергово наносили потерпілому ОСОБА_15 тілесні ушкодження. Зокрема, під час допиту потерпілого ОСОБА_15 в суді першої інстанції, останній показав, що ОСОБА_7 першим наніс йому один удар кулаком в потилицю. Від удару впав, а коли піднявся, то почав тікати від нападників, які його наздоганяли. ОСОБА_6 наніс йому удар бруківкою в область голови, а ОСОБА_7 вдарив рукою. Потім ОСОБА_7 просто його тримав, а ОСОБА_6 наносив удари, після чого він втратив свідомість. Судово-медичний експерт у своєму висновку № 281/2023 від 10.10.2023, тільки перерахував наявні у потерпілого ОСОБА_15 тілесні ушкодження, зазначив, що вони відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Судово-медичний експерт не деталізував та не розмежовував тілесні ушкодження по їх тяжкості між собою для того, що б встановити хто з обвинувачених наніс ті чи інші ушкодження та до якої категорії тяжкості вони відносяться. Враховуючи покази потерпілого та обвинувачених, ОСОБА_7 наніс потерпілому один удар в потилицю та рукою в голову. З цього можна припустити, що тяжкість тілесних ушкоджень, нанесених ОСОБА_7 не відноситься до тяжких, а відтак і відповідальність за скоєне він повинен нести в межах вчинених протиправних дій та спричинених ним наслідків. Для об`єктивного, всебічного та справедливого вирішення даного кримінального провадження, недослідженими залишилися важливі обставини справи, а саме тяжкість тілесних ушкоджень нанесених кожним із обвинувачених з метою їх розмежування та відповідно призначення покарання за вчинене кожним із обвинувачених окремо. Враховуючи, що вказана обставина, яка є суттєвою для даного кримінального провадження, такі не можуть бути з`ясовані інакше, як при повторному перегляді кримінального провадження судом першої інстанції, шляхом призначення повторної судово-медичної експертизи з метою розмежування нанесених тілесних ушкоджень кожним із обвинувачених. Суд у своєму вироку в розділі формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним, зазначив обставини

-4-

справи відносно двох обвинувачених, натомість, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, суд повинен був розмежувати формулювання обвинувачення окремо відносно обвинуваченого ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , зазначивши при цьому конкретно хто з обвинувачених вчиняв ті чи інші дії відносно потерпілого. Куди і чим наносив тілесні ушкодження і відповідно, до яких наслідків призвели нанесені тілесні ушкодження. Однак суд, узагальнив обвинувачення без будь-якого розмежування, чим також порушив кримінальний процесуальний закон. Одночасно, просить врахувати, що у ОСОБА_7 виявлена лівобічна пахова коса грижа. Йому рекомендоване оперативне лікування, про що свідчить відповідь на заяву завідувача Закарпатської ММЧ № 9 від 09.07.2024.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисників, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його законного представника та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечивши проти задоволення апеляційної скарги прокурора, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали змінену апеляційну скаргу та висловили заперечення щодо доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченим, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника-адвоката ОСОБА_8 та змінена апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_9 не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування і судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України.

Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України при обставинах, вказаних у вироку, ґрунтуються на зібраних та досліджених судом першої інстанції доказах і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються. Діяння обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб.

Надаючи оцінку доводам зміненої апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_9 , колегія суддів уважає за необхідне зазначити про таке.

За приписами до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального

-5-

провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_16 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведеними у вироку.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що 09.09.2023 ним та ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_15 . У той день він перебував у стані алкогольного сп`яніння, тому майже нічого не пам`ятає. Чітко пам`ятає, що спричинив потерпілому не менше двох ударів рукою зажатою в кулак по голові. Спочатку на лавиці в центрі міста, потім біля пам`ятника Кирилу і Мефодію, коли потерпілий намагався втекти. На місці події біля кінотеатру тримав потерпілого, коли ОСОБА_6 наніс йому удар.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні вину в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, вчиненому групою осіб, визнав повністю та показав, що між ним, ОСОБА_7 з одного боку та потерпілим ОСОБА_15 виникла суперечка. Спочатку першим потерпілому наніс удар рукою зажатою у кулак в область потилиці ОСОБА_7 , після чого, потерпілий схопив за одяг і вдарив його ( ОСОБА_6 ). Потерпілий намагався тікати від них. Вони наздогнали його біля кінотеатру, ОСОБА_7 тримав потерпілого, а він наніс йому удар по голові. Коли потерпілий знову почав тікати, він схопив бруківку і кинув в сторону потерпілого, від чого останній впав. Вони з ОСОБА_7 підійшли до потерпілого і, лежачому, ще декілька разів нанесли удари ногою по голові та тулубу.

Окрім вказаних показань обвинувачених, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується показаннями потерпілого та матеріалами кримінального провадження, які були досліджені у судовому засіданні.

Показаннями потерпілого ОСОБА_15 стверджується, що на початку вересня 2023 року у нічний час сидів на лавиці на площі Кирила і Мефодія в місті Мукачеві. До нього підійшли обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , і почали чіплятися, провокувати на сварку. Спочатку ОСОБА_7 спричинив йому удар рукою зажатою в кулак в область шиї, від якого він впав, потім штовханина продовжилася. Намагаючись від них втекти він направився у напрямку театру. Наздогнавши його, ОСОБА_6 наніс йому удар бруківкою в область голови, а обвинувачений ОСОБА_7 - рукою зажатою в кулак, від яких він втратив свідомість і нічого не пам`ятає, що відбувалося надалі.

У ході огляду місця події від 10.09.2023, що проводився на території площі Кирила і Мефодія в місті Мукачеві, виявлено та вилучено змив речовини бурого кольору із поверхні бруківки, пластикову пляшку із логотипом «Моршинська» 0,75 із прозорою рідиною, гранітну цеглу сірого кольору.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.09.2023 стверджується, що потерпілий ОСОБА_15 впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 за рисами обличчя, носом, бровами, волоссям, як особу, яка 09.09.2023 близько 23 год спричинила йому тілесні ушкодження ногами та руками.

-6-

Протоколом слідчого експерименту від 17.11.2023 підтверджується, що потерпілий ОСОБА_15 відтворив обставини спричинення йому тілесних ушкоджень, вказав місце де обвинувачені підсіли до нього на лавицю та попередньо спричинили удари руками. Після чого, потерпілий показав місце, де обвинувачені наздогнали його і обвинувачений ОСОБА_6 дістав бруківку і, тримаючи його за плече, наніс йому удар в обличчя. Потерпілий вказав місце, де обвинувачені знову наздогнали його та почали наносити удари руками і ногами.

Переглянутим відеозаписом з камер спостереження стверджується, що двоє осіб, яких впізнав потерпілий ОСОБА_15 , як таких, що спричинили йому у подальшому тілесні ушкодження, рухаються на площі Кирила і Мефодія в місті Мукачеві. Події зафіксовані 09.09.2023 в період часу з 23 год 07 хв по 23 год 15 хв. Також встановлено, що потерпілий намагався втекти від обвинувачених, однак останні наздоганяють його, потерпілий падає на землю і обвинувачені по черзі спричиняють йому тілесні ушкодження ногами по тілу. Обвинувачений ОСОБА_7 знаходиться зліва від потерпілого, а обвинувачений ОСОБА_6 справа. ОСОБА_7 наносить потерпілому три удари по голові, а обвинувачений ОСОБА_6 - два удари в область голови.

Зазначені вище обставини підтверджується також протоколом огляду та перегляду відеозапису від 17.11.2023.

Відеозаписом з камер спостереження з магазину «ALMA» на площі Кирила і Мефодія в місті Мукачеві підтверджується факт перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , неподалік місця події 09.09.2023 у вечірній час, що окремо підтверджується протоколом огляду та перегляду відеозапису від 17.11.2023.

Висновком судово-медичного експерта від 19.10.2023 за № 281/2023 встановлено, що потерпілому ОСОБА_15 спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень. Зокрема, потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження у виді вогнищевого забою головного мозку скроневої долі зліва, вогнищевого забою на рівні скроневої долі зліва, лінійного перелому лобної кістки з поширенням на обидві лобні пазухи, втисненого перелому скроневої кістки зліва, перелому кісток носа. Тілесні ушкодження у виді синців в правій орбітальній області голови, в області верхньої повіки правого ока та саднин в області спинки носа та в чоловій області голови, відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не по тягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності.

Протоколом медичного огляду для встановлення стану вживання психотропних речовин та стану сп`яніння № 1637/2023 від 10.09.2023 встановлено, що на момент затримання обвинувачений ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Отже, із матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для кримінального провадження, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме, умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, тому доводи захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

-7-

викладені у зміненій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів уважає необґрунтованими і такі відхиляє.

Таким чином, установивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинуваченого, місцевий суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Судом також ретельно досліджувалися та перевірялися інші матеріали кримінального провадження, зокрема: протокол огляду місця події, проведення слідчого експерименту, висновки експертизи.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються твердження захисника-адвоката ОСОБА_9 , наведені у зміненій апеляційній скарзі про відсутність в матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Разом з тим, аналізуючи у даному випадку позицію обвинувачених в суді першої інстанції та співставляючи її з обвинуваченням, що їм інкримінується, а також з показаннями потерпілого та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинувачених, в тому числі й ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про те, що вищезазначені показання та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_7 є такими, що доповнюють одне одного, не змінювалися протягом всього провадження у справі, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

Слід визнати необгрунтованими й доводи захисника ОСОБА_9 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки дослідженням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів уважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні й уважати, що останнього незаконно засуджено за вказані злочинні дії, підстав немає.

У ході аналізу доводів зміненої апеляційної скарги підстав для призначення кримінального провадження до нового розгляду, судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже винуватість ОСОБА_7 підтверджується належними, допустимими, достовірними доказами, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.

На переконання колегії суддів, під час досудового розслідування та при розгляді кримінального провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведено необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону злочину, допитані всі особи, показання яких має істотне значення для кримінального провадження. Тому апеляційний суд вважає, що

-8-

доводи зміненої апеляційної скарги захисника ОСОБА_17 про відсутність належних доказів вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є безпідставними і такі апеляційний суд відхиляє.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст .94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у кримінальному правопорушенні, за які його притягнуто до кримінальної відповідальності.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх стороною захисту в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

Із вироку вбачається, що на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення, а твердження захисника-адвоката ОСОБА_9 про недоведеність вини кожного з обвинувачених у зазначеному кримінальному правопорушенні, належно перевірялися в судовому засіданні.

З огляду на те, що дослідженням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав уважати, що у ньому допущена неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому захисник-адвокат ОСОБА_9 наголошує у зміненій апеляційній скарзі. Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винним ОСОБА_7 в указаному у вироку кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб.

Колегія суддів не приймає доводи захисника-адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 щодо непричетності саме обвинуваченого ОСОБА_7 до спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Колегія суддів зазначає, що кожний з обвинувачених неодноразово наносив потерпілому ОСОБА_15 тілесні ушкодження, а тому неможливо розмежувати тілесні ушкодження, які кожний з обвинувачених конкретно спричинив потерпілому, а отже, на думку суду, обвинувачені є співучасниками вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у зв`язку з чим доводи захисника-адвоката ОСОБА_9 про невідповідність вироку суду вимогам ст. 374 КПК України, відсутність розмежування формулювання обвинувачення окремо відносно обвинуваченого ОСОБА_7 і ОСОБА_6 визнає неспроможними.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , колегія суддів уважає, що такі до задоволення не підлягають з таких підстав.

Згідно до ч. 2, 3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

-9-

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Статтею 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Системне тлумачення вказаної норми кримінального закону свідчить про те, що призначення особі більш м`якого покарання ніж передбачено законом, можливе лише за умови, якщо судом буде установлено декілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Одночасно суд зобов`язаний врахувати і особу винного та в сукупності з вищевказаними обставинами прийняти рішення щодо можливості призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання зазначених вимог закону дотримався. Колегія суддів уважає, що покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , судом першої інстанції призначено з урахуванням вимог ст. 65 КК України та без порушення порядку застосування ст. 69 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження та вироку суду вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження в повній мірі встановив й врахував пом`якшуючі покарання обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме; щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення у неповнолітньому віці, відсутність претензій з боку потерпілого та повне відшкодування обвинуваченими заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченим ОСОБА_7 й ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу та призначив покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, що в даному випадку на думку колегії суддів є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

-10-

На думку колегії суддів, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 діянь та їх наслідкам.

Натомість протилежне твердження, наведене прокурором в апеляційній скарзі з цього приводу є необґрунтованим, оскільки всі обставини зазначені прокурором в апеляційній скарзі отримали належну оцінку в суді першої інстанції та враховані при призначенні покарання.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд при призначенні покарання не врахував ту обставину, що вчинене ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України є тяжким злочином, також є безпідставним, оскільки судом першої інстанції ця обставина врахована і в силу положень ст. 69 КК України не є перешкодою для призначення покарання нижче від найнижчої межі зазначеної у санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Також суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про неможливість виправлення і перевиховання обвинувачених без ізоляції від суспільства, а тому призначене їм покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для їх виправлення, перевиховання та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому колегія суддів уважає помилковою позицію прокурора про те, що застосоване судом першої інстанції до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання, не забезпечить досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Оцінюючи та відхиляючи доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_18 щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок його надмірної суворості та щодо наявності підстав для застосування положень ст. 75 КК України при призначенні покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

Як зазначалось вище, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

-11-

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України та врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий, примирився з потерпілим, відшкодував заподіяну злочином шкоду, а також врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, зокрема: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення в неповнолітньому віці та не встановив обставин, які обтяжують покарання.

Вказане у своїй сукупності давало підстави суду першої інстанції прийти до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 неможливе без ізоляції його від суспільства, а покарання необхідно призначити із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі нижчого від найвищої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_6 дотримано вимоги ст. 50, 65, 69 КК України та призначено покарання, яке на думку колегії суддів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також співмірним вчиненим протиправним діянням, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Посилання в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_18 про неврахування судом першої інстанції в достатній мірі пом`якшуючих покарання обставин, зокрема, визнання ним вини, щире каяття, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини враховані судом першої інстанції в такій якості і підстав для їх повторного врахування апеляційний суд не вбачає.

Отже призначене обвинуваченому ОСОБА_6 , з урахуванням ст. 50, 65, 69 КК України, покарання, на думку колегії суддів, є справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи через, що підстав для зміни вироку за доводами апеляційної скарги захисника про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів не вбачає.

За наведених обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

-12-

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора Мукачівської окружної прокуратури, захисника-адвоката ОСОБА_8 та змінену апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2024 щодо ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом, а засудженим який тримається під вартою,- в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді