Справа № 750/1776/25
Провадження № 1-кс/750/3504/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2025 року м. Чернігів

Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Короп`є Козелецького району Чернігівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, командира військової частини НОМЕР_1 , одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України, -

в с т а н о в и в:

14.08.2025 заступник начальника відділу начальник 1 відділення СВ Управління СБУ в Чернігівській області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням, погодженим в.о. керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .

У судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання з наведених у ньому підстав. Слідчий підтримав подане клопотання.

Захисник ОСОБА_5 вказав на незаконність затримання ОСОБА_7 за підозрою в учиненні кримінального правопорушення, подавши письмову заяву в порядку ч. 5 ст. 206 КПК України. На думку захисника, порушено підслідність цього кримінального провадження, оскільки воно здійснюється за ст. 410 КК України, відомості щодо вчинення якого було першим внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, повинно розслідуватись відповідно до ст. 216 КПК України слідчими органів державного бюро розслідувань, а постанову прокурора про визначення підслідності за слідчим відділом Управління СБУ в Чернігівській області до клопотання не додано. Не доведено причетність ОСОБА_7 до всіх правопорушень, щодо яких йому повідомлено про підозру, при цьому захисник зауважив, що підозрюваний не заперечує протиправного накопичення та збуту палива в підпорядкованій йому військовій частині. Захисник вказав на формальний характер зазначених у клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Захисник заперечив проти задоволення клопотання, однак у разі застосування до підозрюваного тримання під вартою просив визначити розмір застави як альтернативний запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_6 вказала про відсутність умислу підозрюваного на вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України, звернувши увагу суду на ідентичність фактичних обставин описаних у повідомленні про підозру діянь з наданням їм різної кваліфікації. При складанні підозри не враховано відсутність у підозрюваного умислу на заволодіння майном, у ході досудового розслідування не встановлено фактів необґрунтованого збагачення підозрюваного. ОСОБА_7 не заперечує щодо протиправного накопичення та збуту палива, однак отримані кошти вкладались на облаштування військової частини, а не для власного збагачення, що на переконання захисника свідчить про відсутність умислу особливо щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України. Просила врахувати, що підозрюваний має сім`ю, позитивно характеризується за місцем проходження служби, є учасником бойових дій, безпосередньо приймаючи участь у захисті України. ОСОБА_7 знав про це кримінальне провадження з березня 2025 року з часу проведення обшуків, однак не протидіяв розслідуванню, не переховувався. На думку захисника, зазначені у клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими. Просила застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, у разі застосування до підозрюваного тримання під вартою просила визначити розмір застави як альтернативний запобіжний захід.

Підозрюваний просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту; не заперечував, що йому відомо було про протиправний збут залишків пального у військовій частині, однак отримані грошові кошти він витрачав на здійснення благоустрою військової частини, побудову бліндажів укриттів для військовослужбовців і техніки тощо.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступних висновків.

Слідчим відділом Управління СБУ в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000512 від 23.09.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

Захисник ОСОБА_5 вказав на порушення підслідності цього кримінального провадження, яке має здійснюватись слідчими органів державного бюро розслідувань. Надаючи оцінку цьому твердженню, слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення). Отже кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, мали здійснювати слідчі державного бюро розслідувань.

У той же час, відповідно до ч. 10 ст. 216 КПК України якщо під час досудового розслідування буде встановлено інші кримінальні правопорушення, вчинені особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, або іншою особою, якщо вони пов`язані із кримінальними правопорушеннями, вчиненими особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, і які не підслідні тому органу, який здійснює у кримінальному провадженні досудове розслідування, прокурор, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням, у разі неможливості виділення цих матеріалів в окреме провадження своєю постановою визначає підслідність всіх цих кримінальних правопорушень.

Як правильно зазначив захисник, до клопотання, яке розглядається не додано відповідну постанову прокурора про визначення підслідності цього кримінального провадження за слідчим відділом Управління СБУ в Чернігівській області, однак це не свідчить, що така постанова не виносилась. Питання належної підслідності і допустимості зібраних доказів у разі її порушення не може бути досліджено в цьому судовому засіданні, оскільки на вирішення слідчого судді внесено клопотання щодо застосування запобіжного заходу й додані стороною обвинувачення докази на обґрунтування саме цього клопотання. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань органом досудового розслідування визначено слідчий відділ Управління СБУ в Чернігівській області, а отже відсутні підстави на цей час стверджувати, що в цьому кримінальному провадженні порушено підслідність.

12.08.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

У судовому засіданні захисники і підозрюваний заперечили обґрунтованість повідомленої підозри.

Поняття обґрунтованої підозри та чіткі критерії її оцінки у національному законодавстві не визначені. Проте, воно висвітлено у практиці Європейського суду з прав людини, що підлягає застосуванню українськими судами. Термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»). Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна бути заснована на об`єктивних фактах, наданих суду стороною обвинувачення. Цей стандарт переконання є нижчим, ніж стандарт переконання «поза розумним сумнівом», та вимагає меншої ваги доказів, ніж для вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи на стадії судового розгляду.

На думку слідчого судді, досліджені у судовому засіданні докази є достатніми для твердження, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України, є обґрунтованою. Зокрема, факти збуту військового майна дизельного палива приватним особам повністю підтверджено доданими до клопотання матеріалами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, у тому числі зі змісту зафіксованих розмов цілком зрозуміло про обізнаність з такими фактами ОСОБА_7 , який у судовому засіданні визнав ці факти; згідно з дослідженими доказами підозрюваний керував при цьому діями підлеглих, розпоряджався отриманим прибутком, діючи за попередньою змовою групою осіб, тим самим обґрунтовано його участь у всіх встановлених епізодах незаконно збуту палива за грошову винагороду. Заперечення захисників щодо не встановлення фактів збагачення підозрюваного жодним чином не свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України. Продаж військовослужбовцями, в тому числі ОСОБА_7 за попередньою змовою з іншими підлеглими військовослужбовцями дизельного палива, яке має використовуватись Навчальним центром ЗСУ в своїй навчальній діяльності щодо підготовки військовослужбовців для відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема реалізація приватним особам дизельного палива військової частини вказує на можливе перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, а отже це свідчить про обґрунтованість повідомленої підозри в тому числі за ч. 1 ст. 114-1 КК України. Правильність кваліфікації діяння органом досудового розслідування не може бути перевірена в цьому судовому засіданні, оскільки для цього слід дослідити всі зібрані в ході досудового розслідування докази й надати їм оцінку, що можливо тільки під час судового розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення.

12.08.2025 о 14 год. 00 хв. ОСОБА_7 затримано за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

У судовому засіданні захисниками заперечено законність затримання ОСОБА_7 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, у зв`язку з чим подано заяву щодо незаконного затримання особи в порядку ч. 5 ст. 206 КПК України.

Надаючи оцінку законності затримання ОСОБА_7 слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 206 КПК України незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу.

Згідно з рапортом працівника оперативного підрозділу від 05.08.2025 на виконання доручення слідчого повідомлено, що ОСОБА_7 має намір самовільно залишити військову частину та незаконно перетнути державний кордон України. Враховуючи таку інформацію оперативного підрозділу, слідчим законно затримано ОСОБА_7 , зважаючи на можливу втечу підозрюваного з метою ухилення від кримінальної відповідальності після повідомлення йому про підозру в учиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Таким чином, заява сторони захисту щодо незаконного затримання особи в порядку ч. 5 ст. 206 КПК України не підлягає задоволенню.

За змістом ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на досліджені в судовому засіданні докази, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким і особливо тяжким злочинами, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

При вирішенні клопотання слідчий суддя приймає до уваги характер вчинених протиправних діянь, їх тяжкість, зокрема, вчинення перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України шляхом викрадення військового майна, що вчинено в умовах воєнного стану командиром військовоі частини, що входить до складу Навчального центру ЗСУ; враховано дані про особу підозрюваного, його вік, сімейний і матеріальний стан, зокрема наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, він позитивно характеризується за місцем проходження служби, є учасником бойових дій, безпосередньо приймаючи участь у захисті України, має нагороди за сумлінну й тривалу військову службу. Окрім того, слідчим суддею зважено на те, що згідно з повідомленою підозрою правопорушення вчинено особою з числа старшого офіцерського складу Збройних Сил України, командиром військової частини, який має бути взірцем дотримання військової дисципліни для особового складу та прикладом для наслідування; перешкоджаючи законній діяльності Збройних Сил України шляхом викрадення палива військової частини НОМЕР_1 , підозрюваний не лише підірвав власний авторитет серед підлеглих йому військовослужбовців та подав підлеглим ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, але й підірвав авторитет Збройних Сил України в цілому. Слідчий суддя погоджується з доводами прокурора про те, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим, після повідомлення йому про підозру в тому числі в учиненні особливо тяжкого корупційного злочину, з огляду на загрозу застосування покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі враховано, що вчинено викрадення військового майна командиром військової частини із залученням підлеглих йому осіб, чим заподіяно шкоду ЗСУ під час дії воєнного стану, що також може бути додатковим мотивом для підозрюваного для переховування від кримінального переслідування. Підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на цей час досудовим розслідуванням не виявлено грошові кошти, отримані ОСОБА_7 за попередньою змовою з іншими особами за продаж викраденого дизельного пального (згідно з висунутою підозрою вартість такого пального становить понад один мільйон сімсот п`ятдесят тисяч гривень, що підтверджено висновком експерта). Підозрюваний може незаконно впливати на свідків з числа підлеглих йому військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та інших військових частин НОМЕР_2 Навчального центру імені князя ОСОБА_11 , свідків, які придбавали незаконно привласнене пальне військової частини, а також на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, зокрема на підозрюваних ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які надали викривальні показання стосовно ОСОБА_7 . Підозрюваний може продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки згідно з повідомленою підозрою ОСОБА_7 , будучи командиром військової частини НОМЕР_1 , за попередньою змовою групою осіб здійснив викрадення військового майна (палива) в умовах воєнного стану, тому може продовжувати формувати надлишки паливно-мастильних матеріалів з метою їх подальшого збуту, виправдовуючи свої дії необхідністю облаштування військової частини, на що він посилався в судовому засіданні.

Захисники підозрюваного посилалися на недоведеність вказаних у клопотанні ризиків. Разом з тим, ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій; кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому. Досліджені у судовому засіданні докази вказують на реальність зазначених у клопотанні ризиків і високу ймовірність учинення підозрюваним вищезазначених дій, з огляду на вказану оцінку обставин цього кримінального провадження. Наявність сталих соціальних зв`язків у підозрюваного, минула участь підозрюваного в захисті України, наявність нагород під час служби та позитивна характеристика за місцем служби не свідчить про можливість запобігання вказаним ризикам і не знижує високу ймовірність учинення відповідних дій.

Таким чином, у судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому, зважаючи на положення ч. 6 ст. 176 КПК України, слід застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування. Твердження захисників щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі домашнього арешту, як про це просили захисник і підозрюваний, з огляду на повідомлення ОСОБА_7 про підозру в тому числі за ч. 1 ст. 114-1 КК України, зважаючи на дію воєнного стану, прямо суперечить ч. 6 ст. 176 КПК України, тому є неможливим.

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України.

На думку слідчого судді, застосування застави як запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного з огляду на характер вчиненого протиправного діяння, зокрема, здійснення перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України шляхом викрадення військового майна (палива), у тому числі зважаючи, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, обіймаючи посаду командира військової частини, за попередньою змовою з іншими військовослужбовцями під час воєнного стану протиправно реалізував приватним особам дизельне паливо, заподіявши шкоду військовій частині на суму понад один мільйон сімсот п`ятдесят тисяч гривень, у той час як це паливо має використовуватись в навчальній діяльності щодо підготовки військовослужбовців для відсічі збройної агресії Російської Федерації. Отже, зважаючи на дію воєнного стану та те, що ОСОБА_7 підозрюється, у тому числі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, з огляду на характер учинених правопорушень, відсутні підстави для визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви захисників щодо незаконного затримання ОСОБА_7 в порядку ч. 5 ст. 206 КПК України.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою необхідно рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 14 год. 00 хв. 12.08.2025.

Строк закінчення дії ухвали 01 жовтня 2025 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1