г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4733/25
Номер провадження 1-кс/213/433/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Cлідча суддя Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ВП №6 КРУП ГУНП в Дніпропретровській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000349 від 06.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчої обґрунтоване тим, що 06.09.2025 до відділення поліції №6 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, надійшло повідомлення зі служби «102», про те, що 06.09.2025 о 09:19 годині за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Олега Купріянця біля будинку №2, було зупинено автомобіль «MERCEDES-BENZ 180», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який керував вищевказаним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. В ході складання адміністративного протоколу на ОСОБА_4 останній, за для уникнення адміністративної відповідальності запропонував неправомірну вигоду у розмірі 5 000 гривень. (ЄО №10122 від 06.09.2025)

Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст. 369 КК України, за ознаками пропозиції чи обіцянки службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

06.09.2025 під час проведення огляду місця події вилучено: транспортний засіб Мерседес Бенц 180, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1995 року випуску, власником якого відповідно до свідоцтва про право на реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_5 , який опечатано бирками з відповідними підписами учасників огляду, свідоцтво про право на реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , яке поміщено до спеціального сейф пакету НПУ PSP 107345, ключ від замку запалювання ТЗ, який поміщено до спеціального сейф пакету НПУ CRI 1129851

Враховуючи те, що за допомогою транспортного засобу - Мерседес Бенц 180, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, що в свою чергу потягнуло особу, котра керувала даним транспортним засобом, що його керувала, для пропозиції неправомірної вигоди, то даний автомобіль сам по собі є речовим доказом.

З метою подальшого проведення ефективного досудового розслідування, встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, досягнення об`єктивної істини у вищевказаному кримінальному провадженні, а також з метою проведення повного, об`єктивного та не упередженого досудового розслідування, збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні, у органу досудового розслідування виникла обґрунтована необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту тимчасово вилученого майна.

Вказаний захід забезпечення кримінального провадження є крайнім та необхідним, а також найбільш ефективним, у зв`язку із тим, що іншими наявними заходами, окрім як накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно забезпечити його схоронність, не допущення знищення, розтрати, приховування, відчуження, перетворення, пересування, зникнення, не можливо, у зв`язку із чим, не застосування вказаного заходу, може призвести до вищевказаних ризиків.

Слідчий просить суд накласти арешт на: транспортний засіб, свідоцтво про право на реєстрацію транспортного засобу, ключ від замку запалювання ТЗ, із забороною права відчуження даного майна до остаточного прийняття рішення по кримінальному провадженню.

Передати на відповідальне зберігання транспортний засіб - ОСОБА_5 . Дозволити зберігати свідоцтва про право на реєстрацію транспортного засобу в камері зберігання речових доказів ВП №6 КРУП Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області до закінчення досудового розслідування та судового розгляду.

До судового засідання слідчий не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності. ОСОБА_4 надав заяву про те, що він не проти накладення арешту на майно. Неявка зазначених осіб не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та додані матеріали кримінального провадження, слідча суддя приходить до висновку про його незадоволення з огляду на такі встановлені обставини та відповідні їм докази.

У провадженні відділенням поліції № 6 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000349, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідно до постанови слідчого про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речового доказу від 06.09.2025 року визнано речовими доказами, частина якого передана на зберігання до камери речових доказів, частина власнику.

Слідчий вважає, що за допомогою транспортного засобу було вчинено адміністративне правопорушення, що в свою чергу потягнуло особу, яка ним керувала на вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена у частині 1 статті 369 КК України. Проте з таким твердженням слідчого не можливо погодитися.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є збереження речових доказів. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Разом з тим, зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України слідує, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зазначеним у ст. 98 КПК України, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При цьому, згода власника на арешт його майна не має для суду вирішального значення.

З огляду на викладене слідча суддя вважає, що слідчим не доведено яким чином транспортний засіб є знаряддям, за допомогою якого було вчинено спочатку адміністративне правопорушення, потім кримінальне, які дії на стадії досудового розслідування мають бути проведені за допомогою транспортного засобу (огляди, експертизи тощо), які конкретні ризики незастосування арешту наявні.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідча суддя, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідча суддя ОСОБА_1