ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/541/25 Справа № 701/1167/23 Категорія: ч. 4 ст. 296 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

10 червня 2025 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду ОСОБА_2 , вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 14.05.2025

ВСТАНОВИВ

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 14.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що строки досудового розслідування, передбачені ст.219 Кримінально процесуального кодексу України (далі КПК), про порушення яких стверджує ОСОБА_3 у своєму клопотанні, порушені не були, а тому підстави для задоволення його клопотання про закриття кримінального провадження щодо останнього відсутні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК.

Перевіривши матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого, приходжу до висновку, що за даною апеляційною скаргою необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження, виходячи з таких підстав.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження суддя-доповідач окрім додержання апелянтом вимог, передбачених ст.ст.395, 396 КПК, перевіряє наявність правових підстав щодо фактичної можливості перегляду в апеляційному порядку ухвали суду, передбачених ст.392 КПК, практики Європейського суду з прав людини і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих йому Конституцією або законом (ст.8).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду (п.8 ст.129 Конституції України).

Згідно з ст.14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 24 КПК передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора і слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Системний аналіз правових норм, що містяться у ст.392 КПК, дозволяє зробити висновок та тлумачити їх таким чином, що в апеляційному порядку судові рішення, які ухвалені під час судового провадження і не є остаточними, тобто не вирішують справу по суті, можуть бути оскаржені лише ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, або продовження строку тримання під вартою (ч.4 ст.392, ч.4 ст.331 КПК).

І цей перелік таких рішень є вичерпний.

Право особи на апеляційне оскарження спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Разом з тим, у своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини»).

Як вбачається з апеляційної скарги обвинуваченого та наданих до неї матеріалів, апелянтом оскаржується ухвала про відмову у закритті кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК, що не передбачено діючим Кримінальним процесуальним законом.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим.

Враховуючи вищевикладене вважаю, що слід відмовити ОСОБА_3 у відкритті апеляційного провадження, оскільки ухвала Маньківського районного суду Черкаської області від 14.05.2025, про відмову у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 у закритті кримінального провадження, не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Керуючись ст.392, ч.4 ст. 399 КПК

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 14.05.2025.

Копію ухвали невідкладно надіслати ОСОБА_3 разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Суддя ОСОБА_2