печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 рокуслідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування кримінальних проваджень щодо неповнолітніх управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України майора поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000236 від 24.03.2025,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2025 до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування кримінальних проваджень щодо неповнолітніх управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України майора поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000236 від 24.03.2025.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив наступне.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000236 від 24.03.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України.

28.05.2025 підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Санкцією ч. 3 ст. 369-2 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_4 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно поданої ним декларації за 2024 рік та довідки з КП «Білгород-Дністровського БТІ» є власником 17 кв.м. квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 .

29.05.2025 указана частка об`єкту нерухомого майна визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову.

Слідчий суддя, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна визнав можливим розгляд клопотання здійснювати без повідомлення власника майна.

Прокурор подав до суду заяву про розгляд вказаного клопотання у відсутність сторони обвинувачення, клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явились.

Вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так під час судового розгляду слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000236 від 24.03.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України.

28.05.2025 підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Санкцією ч. 3 ст. 369-2 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_4 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно поданої ним декларації за 2024 рік та довідки з КП «Білгород-Дністровського БТІ» є власником 17 кв.м. квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 .

29.05.2025 указана частка об`єкту нерухомого майна визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову.

У зв`язку з тим, що майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 може бути джерелом для забезпечення можливої конфіскації майна, виникла необхідність у накладенні арешту на таке майно.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновків, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного та недопущення його відчуження, вбачається наявність правових підстав для накладення арешту на майно підозрюваного.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000236 від 24.03.2025 із забороною відчуження на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на частку квартири, розміром 17 квадратних метрів, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню прокурором/слідчим у кримінальному провадженні № 0000236 від 24.03.2025.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1