Справа № 557/1121/24 Провадження №11-кп/802/344/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 14.04.2024 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бабин Гощанського району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця Збройних Сил України, старшого сапера 1 інженерно-саперного взводу 1 інженерно-саперного відділення 1 інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше судимого, востаннє:

- вироком Гощанського районного суду Рівненської області від 27.03.2023 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 13.11.2024 року на підставі ч.2 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_7 від покарання, призначеного йому вироком Гощанського районного суду Рівненської області від 27.03.2023 року за ч.4 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння,

визнано винуватим в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і призначено йому покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання - починаючи з 20 години 25 хвилин 14.04.2024 року включно, зарахувавши у строк покарання термін перебування під вартою.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній у виді тримання під вартою.

Утримання ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу проводити в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» (33001, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Дворецька, 116).

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь потерпілої ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь Державного бюджету України в розмірі 47071 (сорок сім тисяч сімдесят одна) гривень 29 копійок.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та арештованого майна по справі.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 14.04.2024 року близько 13 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до житлового будинку, де проживав ОСОБА_10 та який розташований по АДРЕСА_2 , де на ґрунті неприязних стосунків у нього виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 удар головою в обличчя останнього, після чого потерпілий втратив рівновагу та впав на підлогу. Після цього, не припиняючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 наніс взутими ногами по тілу ОСОБА_10 не менше 17 ударів, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді:

- закритої черепно-мозкової травми у вигляді відкритого перелому кісток носа, крововиливів під м`яку мозкову оболонку в обох потиличних частках та мозочка, крововиливів у м`які тканини голови, забійних ран лоба та перенісся, синців волосистої частини голови, на обох вушних раковинах та на обличчі;

- закритої травми грудей та грудного відділу хребта у вигляді лінійно звивистих ушкоджень правої легені, повного розриву зчленування між тілами 9 і 10-го грудних хребців; закритих повних косо-поперечних переломів лівих ребер: - 5,6,7,8-го по пригрудинній лінії; - 3,4,5,6,7,8,9 по передній пахвовій лінії; - 10,11 по середній пахвовій лінії; - 9,10,11 по прихребетній лінії; закритих повних косо-поперечних переломів правих ребер: - 4,5,6,7,8-го по пригрудинній умовній лінії; 2,3,4,5,6-го по серединноключичній лінії; - 7-го по серединно-ключичні та задній пахвовій лінії з ушкодженням пристінкової плеври та міжреберних кровоносних судинкрововни; - 8-го по серединно-ключичній, передній пахвовій з ушкодженням пристінкової плеври та міжреберних кровоносних судинкрововни і лопатковій лініям; - 9-го по серединно-ключичній, середній пахвовій і біляхребетній лініям з ушкодженням пристінкової плеври та міжреберних кровоносних судинкрововни; - 10-го по передній пахвовій лінії, лопатковій і прихребетній лініям; - 11-го по лопатковій та прихребетній лініям з темно червоними крововиливами, з виливом крові в праву плевральну порожнину(800мл.) в ліву плевральну порожнину(300мл.); крововиливи в м`які тканини грудної клітки, синці грудної клітки;

- синців, саден лівої верхньої кінцівки та лівої гомілки.

Тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудей у вигляді лінійно звивистих ушкоджень правої легені та грудного відділу хребта з повним розривом зчленування між тілами 9 і 10-го грудних хребців та множинних переломів ребер з обох сторін з ушкодженням плеври та виливом крові в плевральні порожнини, згідно п.2.1.3.й/,о/ «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого (а.п.156-163).

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи встановленні фактичні дані, правильність кваліфікацій дій обвинуваченого та призначеного покарання, вважає висновки суду щодо суми стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу безпідставними виходячи з наступного.

Вказує на те, що обвинувачений не відшкодував шкоду потерпілій та не попросив пробачення на стадії досудового розгляду провадження, оскільки перебував під вартою та не міг цього зробити, разом з тим мама обвинуваченого підходила до потерпілої, просила у неї пробачення за сина та пропонувала відшкодувати завдані збитки, на що потерпіла відмовилась.

Звертає увагу на те, що обвинувачений визнає свою вину, щиро розкаюється, готовий понести покарання та відшкодувати для потерпілої завдані збитки. Разом з тим не заперечує щодо відшкодування потерпілій завданої моральної шкоди в сумі 20000 гривень.

Щодо витрат на правову допомогу вказує на те, що заявлені у цивільному позові 50000 гривень заперечує, оскільки до позову долучено лише договір про надання правничої допомоги від 26.08.2024 року з додатком, укладений між адвокатом ОСОБА_12 та потерпілою та квитанція від 26.08.2024 року про прийняття від ОСОБА_9 50000 гривень, підстава -кримінальне провадження. Будь-яких інших доказів на підтвердження витрат потерпілої на правничу допомогу в сумі 50000 гривень в данному кримінальному проваджені суду не надано, що є підставою для відмови в задоволенні даних вимог потерпілої.

Посить змінити вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 11.02.2025 року, цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 20000 (двадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, в іншій частині в задоволенні позову відмовити. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін (а.п.166-167).

В судове засідання не з`явилися потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_12 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження (а.п.227). Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілої ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_12 .Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника,які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить на наступних висновків.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, та кваліфікація його дій за ч.2 ст.121 КК України є правильними та ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Щодо доводів апелянта про підстави для зменшення розміру стягнення моральної шкоди, а саме вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 20000 гривень, а також про безпідставне стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої витрат на правничу допомогу в сумі 50000 гривень, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження таких витрат, то вони на думку апеляційного суду є безпідставними та необгрунтованими виходячи їх наступного.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

За змістом ч.1 ст.129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені статтею 16 Цивільного Кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.9 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення (Постанова КЦС ВС від 23.06.2022 року у справі №607/4341/20). Відповідно до п.9 цієї ж постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи цивільний позов про відшкодування моральної шкоди потерпілій в сумі 500 000 гривень, суд першої інстанції в повному обсязі врахував, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого потерпіла зазнала значних душевних переживань, страждань, які продовжують тривати і на даний час, з приводу загибелі її рідної людини, був порушений її звичайний спосіб життя

Саме такий розмір моральної шкоди, на думку суду першої та апеляційної інстанцій, відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості і конкретним обставинам справи. Визначений судом розмір відшкодування не перевищує відповідних засад розумності, виваженості та справедливості, визначених згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Що стосується питання відшкодування витрат, понесених потерпілими на правову допомогу, слід зазначити наступне.

Як передбачено ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу.

Частиною 2 ст.120 КПК України визначено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий.

Згідно з ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Отже, на підозрюваного, обвинуваченого покладається обов`язок відшкодування документально підтверджених процесуальних витрат, зокрема, і виплати, пов`язані з правовою допомогою представника потерпілого.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватися вимог глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування, а також зважати на те, що відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілою ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_12 було укладено договір про надання правової допомоги (а.п.68-70). Упродовж досудового розслідування та судового розгляду цей адвокат здійснював представництво інтересів потерпілої. Потерпіла звернулася до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в тому числі і про відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу (а.п.62-67).

У цьому кримінальному провадженні апеляційний суд, перевіривши доведеність процесуальних витрат потерпілої ОСОБА_9 на правову допомогу, погодився з висновком місцевого суду про те, що такі витрати потерпілої становлять 50 000 гривень, що підтверджено долученими до матеріалів справи договором та додатком до договору про надання правової допомоги, укладеними з адвокатом ОСОБА_12 , квитанцією про оплату його послуг (квитанцією до прибуткового касового ордеру), а також його фактичною участю в судовому провадженні, яка супроводжувалася поданням процесуальних документів в інтересах потерпілої, тим самим пересвідчившись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат.

Таким чином, цивільний позов судом першої інстанції був розглянутий з дотриманням вимог ст.ст.128, 129 КПК України, ст.1167 ЦК України, а тому підстав для зміни судового рішення в цій частині, як просить у апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не вбачає.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду, перевіривши вирок в частині призначеного покарання, приходить до переконання, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим. Покарання призначене з урахуванням положень ст.50, 65 КК України.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд не вбачає законних підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту, а тому, їх слід залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_7 - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: