ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2176/25 Справа № 183/2603/15 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від 25.01.2015 року, за апеляційною скаргою Першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орликівка Федорівського району Кустанайської області Республіки Казахстан, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження задоволено.

Звільнено ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000169 від 25.01.2015 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, залишено без розгляду.

Роз`яснено потерпілій ОСОБА_8 , що відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

За змістом первинного обвинувального акту ОСОБА_10 було пред`явлене обвинувачення у тому, що він 24.01.2015 приблизно о 16.15 перебував у прихожій кімнаті будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_8 , яка також у вказаний час перебувала у зазначеній кімнаті. Під час спілкування між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 виникла словесна сварка, під час якої ОСОБА_10 руками штовхнув ОСОБА_8 в груди, від чого остання впала у коридорі на підлогу на спину. Після чого ОСОБА_8 почала підніматися з підлоги, а ОСОБА_10 у цей час схопив її своєю рукою за кисть правої руки та почав її викручувати. Відпустивши руку ОСОБА_8 , ОСОБА_10 почав наносити ОСОБА_8 чисельні удари кулаками по різним частинам тіла.

Через деякий час, а саме приблизно о 18.00, коли ОСОБА_10 припинив наносити удари ОСОБА_8 , остання діставши з правої кишені свого халату свій мобільний телефон марки «Nokia 108» імей № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , стала намагатися зателефонувати знайомим з метою покликати на допомогу. У вказаний час ОСОБА_10 , побачивши в руках у ОСОБА_8 вищевказаний мобільний телефон, у нього виник умисел спрямований на розбійний напад.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на скоєння розбою 24.01.2015 приблизно о 18.05 ОСОБА_10 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , здійснив напад на власницю будинку ОСОБА_8 та відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Nokia 108» імей № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 572-15 складає 426,75 гривень, який належить ОСОБА_8 . В свою чергу ОСОБА_8 стала чинити опір та намагалася повернути свій мобільний телефон, але ОСОБА_10 відкрито утримуючи мобільний телефон ОСОБА_8 у руках з метою подавлення опору останньої наніс ОСОБА_8 один удар кулаком у ліве вухо, після чого наніс ще два удари коліном у ліве око, потім ОСОБА_10 схопив у руку невстановлений під час судового розгляду предмет та наніс ним ОСОБА_8 близько 3 ударів по голові, після ОСОБА_10 схопив у руки електричний подовжувач та став ним душити ОСОБА_8 за шию, але остання вирвалась від ОСОБА_10 та вибігла на вулицю, тому протиправні дії ОСОБА_10 по відношенню до ОСОБА_8 припинилися.

Під час нападу ОСОБА_10 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 204/Е заподіяв ОСОБА_8 не менше чотирнадцяти травматичних дій, спричинивши останній тілесні ушкодження у виді закритого перелому човноподібної кістки правої кисті, синця в області правого зап`ястка, саден на правій кисті, які у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я, оскільки зростання кісткової тканини у місті перелому відбувається у термін більше, як 21-н день, тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, забитої рани у потиличної області голови, синця навколо лівого ока, садна у лівій передвушній області, які у своїй сукупності, за своїм характером, відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, тривалістю понад 6-ть днів, але не більше як 21-н день, тілесні ушкодження у виді синців на спині, в області лівого плечового суглобу, на передпліччях, 2,3-му пальців правої кисті, лівому стегні, саден в області колінних суглобів, які у свої сукупності та кожне окремо відносяться до легкого ступеню тяжкості.

Вказані дії ОСОБА_10 стороною обвинувачення були первинно кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Під час судового розгляду прокурором в порядку ст. ст. 36, 338 КПК України 26.12.2016 було змінено кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 186 КК України.

За змістом зміненого обвинувального акта ОСОБА_10 пред`явлено обвинувачення у тому, що він 24.01.2015 приблизно о 16.15 перебував у будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , де також перебувала остання.

Під час спілкування між ОСОБА_10 і ОСОБА_8 виникла словесна сварка, під час якої у ОСОБА_10 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , в результаті якого руками штовхнув останню у груди, від чого остання впала на підлогу, і у цей час ОСОБА_10 схопив її за кисть правої руки та почав її викручувати. Відпустивши руку ОСОБА_10 почав наносити ОСОБА_8 численні удари кулаками по різним частинам тіла.

Продовжуючи злочинну діяльність приблизно о 18.00 ОСОБА_10 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , схопив у руку невстановлений у ході досудового розслідування предмета наніс ним ОСОБА_8 близько 3 ударів по голові, після чого схопив у руки електричний подовжувач та став ним душити ОСОБА_8 за шию, але остання вирвалась від ОСОБА_10 та вибігла на вулицю.

В результаті протиправних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_8 спричинено не менше чотирнадцяти травматичних дій, чим завдано потерпілій тілесні ушкодження у виді закритого перелому човноподібної кістки правої кисті, синця в область правого зап`ястка, саден на правій кисті, які у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я, оскільки зростання кісткової тканини у місті перелому відбувається у термін більше, як 21 день. Тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, забитої рани у потиличній області голови, синця навколо лівого ока, садна у лівій перед вушній області, які у своїй сукупності, за своїм характером, відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше як 21 день. Тілесні ушкодження у виді синців на спині, в області лівого плечового суглобу, на передпліччях, 2-3 пальців правої кісті, лівому стегні, саден в області колінних суглобів, які у своїй сукупності та кожне окремо відноситься до легкого ступеню тяжкості.

Вказані дії ОСОБА_10 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Крім того, 24.01.2015 приблизно о 18.00 ОСОБА_10 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , помітив в руках останньої мобільний телефон марки «Nokia 108» IMEІ НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , за допомогою якого вона намагалась зателефонувати знайомим та покликати на допомогу. В цей час ОСОБА_10 вихопив з рук ОСОБА_8 вищевказаний мобільний телефон. Тримаючи його в руках у ОСОБА_10 виник злочинний умисел на відкрите заволодіння вищевказаним майном.

З метою реалізації умислу спрямованого на відкрите заволодіння майном 24.01.2015 приблизно о 18.05 ОСОБА_10 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , відкрито утримуючи мобільний телефон марки «Nokia 108» IMEI НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 поклав його до кишені, тим самим викравши, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 426,75 гривень.

Вказані дії ОСОБА_10 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Потерпілою ОСОБА_8 було підтримано обвинувачення в попередній редакції, а саме за ч. 1 ст. 187 КК України, у зв`язку із чим вказані обвинувачення розглядалися спільно в одному провадженні.

Обгрунтовуючи свій висновок про необхідність звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього на підставі ст. 49 КК України, суд першої інстанції зазначив, що інкриміновані останньому кримінальні правопорушення є нетяжкими злочинами та тяжким злочином, а відтак строки давності за ними складають, відповідно, п`ять та десять років, та станом на час постановлення оскарженої ухвали сплинули.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржену ухвалу скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор вказує, що судом першої інстанції передчасно прийнято рішення про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Зазначає, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами та тяжким злочином, що були вчинені ним 25.01.2015 року.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2021 року ОСОБА_10 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке він вчинив 14.11.2019 року, а отже перебіг давності у цьому провадженні було перервано.

З огляду на викладене прокурор вважає, що з урахуванням вимог ч. 3 ст. 49 КК України строки давності притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 187 КК України на момент постановлення оскаржуваної ухвали не сплинули.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, та потерпілу, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги з викладених у ній підстав; захисника, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, згідно із вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог не дотримався.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності за вчинення нетяжкого злочину, якщо з дня вчинення нею вказаного кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років. Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України такий строк для тяжких злочинів встановлений тривалістю десять років.

Згідно із ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

При перериванні давності з дня вчинення нового злочину починають обчислюватися самостійно і паралельно два строки давності: один за перший, а інший - за другий злочин. Ці строки не складаються і не поглинаються, а обчислюються окремо за кожний злочин.

Як вбачається з оскарженої ухвали, мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на те, що закінчилися строки давності притягнення ОСОБА_10 до відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, які вчинені 24.01.2015 року, у зв`язку із чим було прийнято рішення про звільнення останнього від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про необхідність закриття даного кримінального провадження, з огляду на наступне.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 24.05.2015 року прокурором було направлено до суду обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 187 КК України, втім в ході судового розгляду прокурором в порядку ст. ст. 36, 338 КПК України 26.12.2016 року було змінено кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 186 КК України, при цьому потерпілою ОСОБА_8 було підтримано обвинувачення в попередній редакції, а саме за ч. 1 ст. 187 КК України.

У відповідності до п. 15 ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор має право підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Відповідно до ч. 3 даної норми, якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

З вищенаведених положень процесуального закону вбачається, що у випадку підтримання потерпілим обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, суду першої інстанцій належитьрозглянути одночасно як змінене, так і первісне обвинувачення.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду від 26.07.2021 року ОСОБА_10 було засуджено за вчинення 14.11.2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що перервало перебіг давності щодо кримінальних правопорушень, інкримінованих йому у цьому провадженні.

Відтак, враховуючи вимоги ст. 49 КК України, строк давності притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 187 КК України на момент постановлення оскаржуваної ухвали не сплинув, а отже судом першої інстанції було передчасно прийняте рішення про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Висновки суду першої інстанції щодо неможливості врахування вироку Новомосковського міськрайонного суду від 26.07.2021 року щодо ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 121 КК України у зв`язку із тим, що за правилами п. 1 ст. 89 КК України судимість за ним погашена та обвинувачений вважається таким, що не має судимості, що анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання, колегія суддів вважає помилковими, оскільки у даному провадженні правові наслідки, передбачені ч. 3 ст. 49 КК України, у виді переривання перебігу давності, настали в момент вчинення ОСОБА_10 нового злочину, і наступне погашення судимості за новий злочин таких наслідків у цьому провадженні не скасовує та не змінює.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яким відповідно до ст. 412 КПК України вважається таке порушення вимог цього Кодексу, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Допущене судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним у розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України і тягне скасування оскаржуваної ухвали, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зважаючи на те, що апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості ухвалення остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні шляхом вирішення по суті обвинувачення, яке не було предметом розгляду суду першої інстанції.

Оскаржена ухвала підлягає скасуванню в цілому, в тому числі в частині закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 186 КК України, з огляду на те, що це обвинувачення нерозривно пов`язане із обвинуваченням останнього за ч. 1 ст. 187 КК України, та вони фактично є одним і тим самим обвинуваченням, підтриманим прокурором та потерпілим у різних редакціях, а отже мають бути розглянуті та вирішені спільно.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_11 - задовольнити.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року про закриття кримінального провадження № 0000169 від 25.01.2015 року щодо ОСОБА_10 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4