Справа № 629/5185/21
Провадження № 1-кс/629/906/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в закритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду клопотання начальника Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0002311 від 16.10.2013, про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.4 КК України, -

встановив:

Начальник Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_4 , для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002311 від 16.10.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.4 КК України.

Підставами для надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий вказує, що ОСОБА_4 , в середині липня 2001 року, діючи з прямим умислом направленим на таємне викрадення чужого майна у великих розмірах, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою наживи, керуючись корисливим мотивом, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та не встановленими в ході досудового розслідування особами, розробили план викрадення нафти з раніше виявленої невстановленими в ході слідства особами незаконної врізки в магістральний нафтопровід «Лисичанськ-Кременчук», яка розташована на 136 кілометрі магістрального нафтопроводу «Лисичанськ-Кременчук», поблизу с.Рясне, Близнюківського району Харківської області.

Відповідно до плану вчинення злочину ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повинні були знайти відповідний, для перевезень нафтопродуктів, автомобіль з цестерною та вирішити питання збуту викраденої нафти, а ОСОБА_7 та ОСОБА_4 отримати даний автомобіль та перевезти викрадене, а не встановлені в ході слідства особи, використавши обладнаний кран на незаконній врізці в нафтопровід - провести незаконний забір нафти з нафтопроводу та перекачку його в перевізник палива.

Так, 21.07.2001 року, діючи відповідно до раніше розробленого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та не встановленими в ході слідства особами, плану злочинних дій, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на автомобілі, який належав приватному підприємцю ОСОБА_10 , марки «КАМА3-5410» реєстраційний номер НОМЕР_1 з полу причепом № НОМЕР_2 облаштованим обладнанням, необхідним для транспортування паливно-мастильних матеріалів, близько 22-00 год. прибули до околиці с.Петропавлівське, Дніпропетровської області, де їх зустрів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на автомобілі ВАЗ 2109 реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Після цього, продовжуючи діяти з умислом, відповідно до раніше розробленого злочинного плану, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запропонували ОСОБА_8 та ОСОБА_9 рухатися за ними, супроводили їх до Близнюківського району Харківської області, а звідти до місця незаконної врізки в нафтопровід.

Потім, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на автомобілі ВАЗ 2109 реєстраційний номер НОМЕР_3 доставили до місця незаконної врізки в нафтопровід ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

До часу прибуття до місця скоєння злочину ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , невстановлені в ході досудового розслідування особи, прибули до нафтопроводу, діючи умисно, в інтересах всіх співучасників злочину, в місці незаконної врізки, за допомогою лопати викопали рів, глибиною близько 0,5 метра, забезпечивши тим самим вільний доступ до крану.

Одночасно, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи умисно на автомобілі ВАЗ 2109 реєстраційний номер НОМЕР_3 від?їхали від місця врізки та спостерігали за польовими дорогами в районі місця вчинення злочину.

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та невстановленими в ході досудового слідства особами, продовжуючи свої злочинні дії з метою заволодіння державним майном у великих розмірах, за допомогою гумового шлангу високого тиску, який приєднали до місця врізки в трубу нафтопровіду «Лисичанськ-Кременчук», 21.07.2001, близько 01-00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування встановлено не було, здійснили незаконний забір нафти в кількості 18,332 тони, заправивши нею ємкість цистерни бензовозу, таємно викравши державне майно на суму 15253 грн., що в 100 і більше разів перевищує мінімальний розмір заробітної плати, встановлений законодавством України і є великим розміром, чим завдали матеріальної шкоди на вказану суму ДАТ «Придніпровські магістральні нафтопроводи».

Після злочину, автомобіль «Камаз», під керуванням ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та викраденою нафтою були затримані працівниками міліції, на місці незаконної врізки в трубу нафтопроводу.

Прокурор в судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, зазначив, що сторона обвинувачення обґрунтовано дійшла до висновку, про наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.1-5 ст.177 КПК України, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 переховується від органу досудового розслідування та може вчинити інше кримінальне правопорушення, однак відомостей щодо належного виклику підозрюваного ОСОБА_4 до слідчого та оголошення у розшук останнього до внесення відомостей до ЄРДР до матеріалів кримінального провадження не надав.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 16.10.2013 відомості за даним фактом були внесені до ЄРДР №0002311, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.185 ч.4 КК України.

18.07.2017 відносно ОСОБА_4 складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, однак відомостей щодо її направлення чи вручення в інший спосіб останньому, матеріали клопотання не містять.

18.07.2017 постановою старшого слідчого СВ Близнюківського ВП Лозівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 досудове розслідування по даному кримінальному провадженню було зупинено, підозрюваного ОСОБА_4 оголошено у розшук.

Відповідно до ч.5 ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Згідно п.4 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

У разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності чи покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч.1 ст.49 КК України, подовженого на період ухилення.

Закінчення загальних строків, установлених ч. 2 цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Велика Палата вважає, що встановлені частиною другою статті 49 КК загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.

Наприклад, у означеному випадку людина, котра вчинила крадіжку чи хуліганство без обтяжуючих обставин, підлягала би кримінальній відповідальності навіть через двадцять і більше років після скоєння проступку. За наведених обставин покарання було б очевидно несправедливим актом, несумісним із принципом гуманізму, і становило б лише помсту з боку держави. Адже незалежно від того, ухиляється особа від кримінальної відповідальності чи ні, з плином часу неминуче зменшується гострота сприйняття минулої злочинної поведінки потерпілим та іншими особами, знижується запит суспільства на покарання винного і втрачається актуальність застосування заходів кримінальної репресії. Крім цього, навіть якщо людина уникає несприятливих для себе правових наслідків попередньої злочинної діяльності, невчинення нових правопорушень упродовж багатьох років дає підстави презюмувати її виправлення.

Водночас сам по собі факт ухилення від розслідування та суду не є кримінально караним діянням. Однак у разі беззастережної заміни передбачених частиною першою статті 49 КК строків загальними з огляду на сам лише факт такого ухилення, незалежно від тривалості, особа в усякому разі опиниться в гіршому становищі порівняно з тією, котра до спливу диференційованих строків вчинить навіть низку нових злочинів, у тому числі тяжких. Зазначене є очевидно несумісним зі справедливістю як властивістю права, що вимагає співмірності юридичних наслідків протиправних дій їх соціальній небезпечності.

Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений у постанові колегії суддів Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023, справа №735/1121/20, провадження №13-26кс22.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання враховує, що даних щодо належного виклику підозрюваного ОСОБА_4 до слідчого та перебування підозрюваного у розшуку до внесення відомостей про злочин до ЄРДР матеріали клопотання не містять, а також, що строки притягнення підозрюваного ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений ст.185 ч.4 КК України, в розумінні ст.49 КК України, вже спливли.

Керуючись ст.177,188,189,190 КПК України, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання начальника Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0002311 від 16.10.2013, про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.4 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_12