Справа №295/8816/25
УХВАЛА

01.07.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з ОСОБА_2 , розглянув винесене у кримінальному провадженні

№ 0000377 від 26.06.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 246 КК України, слідчим СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , клопотання про арешт майна, та додані до клопотання матеріали,-

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, під час проведення обшуку 17.03.2025 року у межах кримінального провадження № 0000377 від 26.06.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, з метою збереження доказів, а саме на: об`єкти, візуально схожі на колоди породи дерева «сосна», довжиною близько 4 метрів, у кількості 23 штуки, що виявлено у ході проведення огляду 26.06.2025 року у транспортному засобі ЗІЛ-131, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , які перебувають на відповідальному зберіганні за адресою: м. Житомир, вул. Корабельна, 4; заборонити відчужувати, користуватися, розпоряджатися вказаними вище речами та документами будь-якими особами без дозволу слідчого та/або прокурора.

У судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі. Володілець майна у судове засідання не з?явився, що не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Так, ч. 7 ст. 236 КПК України визначено, що при обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснених на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Як вбачається з поданого клопотання, слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, під час проведення обшуку 17.03.2025 року у межах кримінального провадження № 0000377 від 26.06.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Разом з тим, до вказаного вище клопотання слідчим додано протокол огляду місця події від 26.06.2025 року, з якого вбачається, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, було вилучене під час огляду, а не обшуку, як зазначено у клопотанні.

Окремо слід зазначити, що вищевказаний огляд місця події було проведено 26.06.2025 року, натомість, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно через систему «Електронний суд» лише 30.06.2025 року, що свідчить про пропущення строку, встановленого КПК України, для звернення до суду з таким клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Разом з тим, слідчим разом з клопотанням про арешт майна не було подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та доказів поважності причин пропуску цього строку.

Крім того, як вбачається з рапорту слідчого слідчого відділення ОСОБА_5 , поданого на ім`я заступника начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , у ході огляду було встановлено місця, звідки було здійснено порубку на 10 м3 дерев породи «сосна», ОСОБА_7 вказано пеньки 50-60 см, від яких було відділено стовбур дерев породи «Сосна», які, у подальшому, було розділено на ділову деревину по 4 м у довжину, також ОСОБА_7 було вказано на розміщення комлевих частин дерев, від яких розділили профільну деревину, яку не встигли пробіркувати та, у подальшому, віз ФОП « ОСОБА_8 » до проміжного складу, для подальшого пробіркування та поставлення на облік, відповідно порубного квитка. Під час огляду встановлено, що на комлевих частинах деревини наявні бірки, які підтверджують приналежність порубному квитку, які вносяться під час порубки, але не завжди є можливість пробіркувати, у зв`язку з густиною лісу та слабким зв`язком. Вся деревина на законному місці порбуки є облікованою та інша як перевозиться метою біркування.

Також слідчим було надано копію спеціального дозволу на спеціальне використання лісових ресурсів (лісорубного квитка) №0283, який підтверджує зазначене слідчим у рапорті, а тому, у вказаному випадку, відсутні підстави для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, винесеного у кримінальному провадженні № 0000377 від 26.06.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 246 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1