Справа № 461/2731/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/497/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_6

представника апелянта адвоката ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Галицького районного суду м.Львова від 15 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 27 березня 2025 року, приблизно 11 год. 45 хв., перебуваючи на території СЗШ № 34 імені М. Шашкевича, що за адресою: м. Львів, вул. Замкнена, 8, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним, на ґрунті неприязних відносин та раптово виниклого конфлікту, розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер та значення своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно наніс один удар долонею правої руки в область нижньої губи малолітньому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у подальшому схопив правою рукою потерпілого за шию та тягнув його по подвір`ї школи, в результаті чого спричинив малолітньому ОСОБА_11 наступні тілесні ушкодження: садно на нижній губі, підшкірний крововилив на шиї та в ділянці правого надпліччя, які згідно висновку судово-медичного експерта № 209 від 28.03.2025 відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

На вказаний вирок суду законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок у частині призначеного покарання скасувати та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді 200 годин громадських робіт. Виключити із мотивувальної частини вироку пом`якшуючу покарання обставину щире каяття.

На підтримку своїх апеляційних вимог покликається, що вирок є незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вважає, що призначене місцевим судом покарання обвинуваченому у виді штрафу не відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необґрунтованим і таким, що не сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вказує, що суд першої інстанції належним чином не врахував та не надав оцінки конкретним обставинам справи, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі винного, обставинам його вчинення та наслідкам вчиненого.

Стверджує, що судом не в повній мірі взяті до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 спричинив тілесні ушкодження дитині - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Окрім того, ОСОБА_7 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за подібного роду правопорушення.

Звертає уваги на те, що ОСОБА_7 тягнув малолітнього ОСОБА_12 за межі території школи та не відомо, що в намірах останнього було вчинити по відношенню до малолітнього, якби його дії не зупинив перехожий.

Крім цього, вважає необґрунтованим висновок місцевого суду про наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, оскільки матеріали кримінального провадження не містять даних, які б підтверджували щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї поведінки обвинуваченим, те, що він намагався виправити наслідки вчиненого та виявляв готовність нести покарання.

Зазначає, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 не вибачився перед законним представником неповнолітнього потерпілого, не цікавився здоров`ям останнього, не проявляв інтерес щодо його психоемоційного стану.

Просить врахувати, що після перенесеного ОСОБА_11 відвідує психолога, оскільки у останнього почались панічні атаки, спостерігається емоційна нестійкість, тривожність. З`явилась фобія спати на самоті та боязнь розлуки з дорослими.

Вважає, що з урахуванням наведеного та положень ст.ст. 50,65 КК України, характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому повинно бути призначено покарання у виді громадських робіт.

При апеляційному розгляді справи законний представник неповнолітнього потерпілого та представник потерпілого підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, навівши у судовому засіданні аналогічні доводи та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив вимоги апеляційної скарги законного представника потерпілого та просив залишити без змін оскаржуваний вирок.

Обвинувачений та його захисник заперечили апеляційні вимоги законного представник неповнолітнього потерпілого, як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відтак, в апеляційному порядку колегія суддів перевіряє апеляційні доводи законного представника неповнолітнього потерпілого щодо призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Перевіривши апеляційні доводи законного представник неповнолітнього потерпілого щодо призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене місцевим судом ОСОБА_13 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відповідає вимога ст.ст.50, 65 КК України.

Згідно матеріалів справи при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України, місцевий суд у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке класифікується як кримінальний проступок, особливості та обставини його вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, дані про особу винного, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, працює приватним підприємцем, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме визнання вини та щире каяття, а також наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо малолітнього.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про наявність в обвинуваченого щирого каяття з приводу вчинених ним дій, за яких його засуджено оскаржуваним вироком.

Так, згідно матеріалів справи обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду у місцевому суді свою вину у вчиненому визнав повністю, погодився на розгляд справи у порядку ч.3 ст.349 КПК України, а відтак і не заперечував фактичні обставини справи, щиро розкаявся.

У матеріалах справи відсутні жодні дані, які б свідчили, що обвинувачений ОСОБА_7

у будь який спосіб намагався уникнути відповідальності за вчинені дії.

При цьому, колегія суддів враховує, що впродовж усього провадження у справі сторона потерпілого не заявляла жодних вимог до обвинуваченого, пов`язаних із необхідністю відшкодуванням моральної чи матеріальної шкоди, заподіяної потерпілій стороні незаконними діями ОСОБА_7 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у межах санкції даної статті, а саме у виді штрафу у максимально передбаченому санкцією статті розмірі, у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 60 КК України, оскільки таке, на переконання колегії суддів буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстави вважати, що призначене місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян є явно несправедливим внаслідок м`якості, відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 15 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: