КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/6291/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3883/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 03 травня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Речица Київської області, українця, громадянина України, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 03 травня 2025 року частково задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , яке погоджене першим заступником керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, строком на 2 місяці до 03 липня 2025 року включно, але у межах строку досудового розслідування.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії покладених на підозрюваного обов`язків визначено два місяці, тобто до 03 липня 2025 року включно, але у межах строку досудового розслідування.

В решті клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, перший заступник керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_11 від 03.05.2025 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого слідчого відділу Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_10 , погоджене першим заступником керівника Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та застосувати відносно останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, із визначенням запропонованого альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Прокурор просив визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначає, що ухвала є незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню.

Посилається на те, що беручи до уваги суть винесеного судового рішення, сторона обвинувачення приходить до висновку, що слідчим суддею не було надано належної правової оцінки та повною мірою не враховано доводи сторони обвинувачення щодо наявності відповідних ризиків, відомостей про те, що такі ризики не лише можуть настати гіпотетично, а й реально уже мали місце, а також наявності обставин, які характеризують особу підозрюваного та обставин вчинення ним злочину.

Згідно поданого клопотання та доданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у пособництві в зловживанні повноваженнями державним виконавцем, з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, оскільки вказівками та усуненням перешкод сприяв вчиненню злочину, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Прокурор зазначає, що суду першої інстанції було надано неспростовні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення (вагомість яких на даній стадії судового процесу очевидно не викликала сумнівів у слідчого судді), перевірка на належність та допустимість яких має бути обов`язково здійснена виключно на стадії судового слідства.

Особливу увагу сторона обвинувачення звертала на наявність наступних ризиків.

Ризик того, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду обґрунтовується тим, що останній обіймав посаду начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Києва), має відповідний професійний досвід, обізнаний зі специфікою функціонування правоохоронної та судової систем, добре орієнтується в процесуальних процедурах виклику, вручення повідомлень, розгляду справ та порядку здійснення кримінального провадження, а також має сталі професійні зв`язки в органах державної влади, а тому існує обґрунтований ризик того, що у разі доведення винуватості останнього і враховуючи вид і розмір покарання, яке може йому загрожувати у разі доведення винуватості, він може використати своє службове становище для свідомого переховування, зміни місця проживання без повідомлення, уникнення вручення процесуальних документів, що у свою чергу свідчить про наявність передумов для ухилення від кримінальної відповідальності.

Ризик того, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, підтверджується тим, що у ході досудового розслідування уже встановлено факт надання резолюції на підроблений офіційний документ, що підтверджується висновком експерта № СЕ-19/111-24/59895-ПЧ від 07.11.2024, відповідно до якого встановлено, що підпис, який наявний на заяві, складеній від імені стягувача ОСОБА_12 , був виконаний головним державним виконавцем ОСОБА_13 , а наявна резолюція по вказаній заяві виконана саме ОСОБА_7 .

Разом із тим, в судовому засіданні 03.05.2025 стороною захисту уже почали озвучуватись різні (суперечливі між собою та із іншими доказами) версії того, як підроблений офіційний документ міг потрапити до керівника на підпис та у зв`язку із чим був неправомірно ним прийнятий і розписаний на виконавця.

Беручи до уваги, що на даний час органом досудового розслідування перевіряються ймовірні факти надання резолюції ОСОБА_7 , як керівником на підроблені офіційні документи, які могли використовуватись в інших виконавчих провадженнях, а також письмових згод і договорів, які могли використовуватись у службовій діяльності працівниками Оболонського ВДВС м. Києва ЦМУ МЮ, а тому, у разі не застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останній може вчинити дії, спрямовані на знищення, сховання або спотворення таких речей і документів, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих, свідків або інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, підтверджується тим, що ОСОБА_7 , обіймаючи посаду начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві, має сталі робочі та неформальні зв`язки із працівниками органів державної влади, зокрема органів юстиції, а також із іншими учасниками виконавчих проваджень, існує реальна загроза того, що він може вчинити вплив на свідків, потерпілого чи інших учасників кримінального провадження, зокрема підозрюваних, з метою узгодження показань, надання неправдивих відомостей або відмови від дачі показань, що унеможливить об`єктивне досудове розслідування. Така можливість є особливо актуальною з огляду на те, що переважно усі свідки можливих незаконних дій ОСОБА_7 , а також один із підозрюваних є працівниками Оболонського ВДВС у м. Києві та колишніми його підлеглими.

Враховуючи той факт, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення було описано, чому саме жоден із більш м`яких запобіжних заходів: домашній арешт, застава, особисте зобов`язання не зможуть запобігти описаним ризикам.

При цьому, судом не було належним чином враховано доводи сторони обвинувачення, залишено поза увагою окремі докази, досліджені та оголошені в судовому засіданні та прийнято рішення про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, посилаючись виключно на версію подій, озвучену стороною захисту (а саме захисником ОСОБА_9 ) на прохання самого ж слідчого судді. При цьому, слідчим суддею належним чином не надано оцінку доводам сторони обвинувачення, які повністю спростовували слова як захисників, так і самого підозрюваного.

Зокрема, сторона захисту не змогла пояснити наступне: яким чином, не зареєстрований документ, який не отримувався у жодний спосіб працівниками канцелярії та діловодом Оболонського ВДВС м. Києва, опинився у керівника ОСОБА_7 , і в подальшому був ним розписаний на конкретного виконавця (при цьому версія підозрюваного, висловлена в судовому засіданні, щодо змісту резолюції на документі була повністю спростована дослідженням самої підробленої заяви); яким чином підозрюваний дізнався про те, що описане у підробленій заяві виконавче провадження перебуває саме у провадженні головного державного виконавця ОСОБА_13 , оскільки жодних відомостей про це у самій заяві зазначено не було; з якою метою, 12.12.2023 року (тобто у день, яким була датована підроблена від імені ОСОБА_12 заява) підозрюваний, використовуючи власний електронний ключ, двічі заходив до системи АСВП і переглядав відомості про дане виконавче провадження.

Залишились і поза увагою суду обставини та факти, які були повідомлені іншими підозрюваними цього ж дня, при наданні відповідей на запитання слідчого судді. Так, підозрюваний ОСОБА_13 повідомив, що особисто він таку заяву не підписував, а вона уже в такому виді була надана йому особисто його керівником ОСОБА_7 .

Однак, відносно інших підозрюваних, при тому що їх роль та ступінь співучасті була меншою, цього ж дня слідчим суддею застосовано запобіжні заходи у виді тримання під вартою із визначенням альтернативи у виді застави.

На думку сторони обвинувачення, матеріали клопотання беззаперечно надавали суду достатньо підстав для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки було доведено, що саме цей запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, на даний час зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають із ст. 177 КПК України та його належну поведінку.

Окремо, попри те, що у задоволенні клопотання було відмовлено повністю, так як жоден пункт із прохальної частини не знайшов свого відображення у оскаржуваному судовому рішенні, судом було необгрунтовано зазначено про те, що клопотання задоволено частково, оскільки про домашній арешт із забороною цілодобово або у певний час покидати місце свого проживання у ньому не йшлося.

Описане свідчить про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного не суперечило п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовим позиціям ЄСПЛ, оскільки саме такий запобіжний захід дав би можливість уникнути настання перелічених у клопотанні ризиків.

Також судом не було враховано, що міра запобіжного заходу має на меті попереджати спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання.

Таким чином, внаслідок ненадання належної оцінки описаних ризиків та не врахування доказів, поданих на їх підтвердження, слідчим суддею було винесено незаконне та необгрунтоване рішення.

У запереченнях на апеляційну скаргу, що надійшли від захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , останній посилається на необґрунтованість та безпідставність поданої прокурором скарги та просить залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Зазначає про те, що оскільки ОСОБА_7 є єдиним годувальником в родині, має фінансові зобов`язання, то для нього непомірним є навіть максимальний розмір застави, визначений для даної категорії кримінальних правопорушень, що становить 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав подану прокурором ОСОБА_6 апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2024 року за № 0001625, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Відповідно до рішення конкурсної комісії Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_7 визнано переможцем конкурсу на зайняття посади начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Оболонського ВДВС у місті Києві) та на підставі наказу начальника Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 3711/03 від 16.08.2018 року призначено на відповідну посаду.

Так відповідно до поданого клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що 16.09.2008 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 укладено нотаріально посвідчений договір позики, за яким ОСОБА_14 отримав у борг 350 000 грн. зі строком повернення до 16.09.2009 року. У період з 30.10.2008 по 15.03.2009 року ОСОБА_12 додатково позичила ОСОБА_14 105 000 грн. та 3 000 доларів США.

У зв`язку з неповерненням коштів, 21.03.2011 року ОСОБА_12 звернулась до Оболонського районного суду м. Києва з позовом про стягнення боргу. Рішенням суду від 17.04.2012 року позов задоволено, постановлено стягнути зі ОСОБА_14 на користь ОСОБА_12 58 727,40 грн.

На підставі заяви ОСОБА_12 від 07.12.2012 та виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва № 2-53 від 07.12.2012, старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції ОСОБА_15 відкрито виконавче провадження № 35652639. Постановою від 21.12.2012 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_14 та оголошено заборону його відчуження.

30.01.2020 року зазначене виконавче провадження передано старшому державному виконавцю ОСОБА_13 .

Приблизно у листопаді 2023 року ОСОБА_14 звернувся до знайомого ОСОБА_16 , колишнього керівника одного з відділів державної виконавчої служби м. Києва, для отримання допомоги у закритті виконавчих проваджень та знятті арештів з майна в Оболонському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

У листопаді 2023 року у ОСОБА_16 , який обіймав керівні посади в органах ДВС у 2016-2019 роках та усвідомлював можливість впливу на прийняття рішень в Оболонському ВДВС у м. Києві, виник умисел на підбурювання службових осіб зазначеного відділу до вчинення злочину шляхом підкупу. ОСОБА_16 повідомив ОСОБА_14 про наявність зв`язків в Оболонському ВДВС у м. Києві та запропонував за винагороду в розмірі 5 000 доларів США вирішити питання щодо закриття виконавчого провадження та зняття арештів. Наприкінці листопада 2023 року ОСОБА_14 , не обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_16 , передав останньому зазначену суму в офісному приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 .

Протягом листопада - грудня 2023 року ОСОБА_16 звернувся до невстановленої особи з пропозицією за неправомірну вигоду сприяти закриттю виконавчого провадження № 35652639 та зняттю арештів з майна ОСОБА_14 . Невстановлена особа погодилась та залучила до отримання коштів свого чоловіка - іншу невстановлену особу, яка повідомила ОСОБА_16 , що розмір неправомірної вигоди становить 2 500 доларів США, та отримала цю суму від нього для передачі невстановленій особі. Різницю в розмірі 2 500 доларів США ОСОБА_16 залишив собі.

Протягом грудня 2023 року невстановлена особа звернулася до начальника Оболонського ВДВС у м. Києві ОСОБА_7 та державного виконавця ОСОБА_13 з пропозицією надання неправомірної вигоди за закриття виконавчого провадження № 35652639 та зняття арештів з майна ОСОБА_14 ОСОБА_7 та ОСОБА_13 погодились, розподіливши між собою отримані 2 500 доларів США, та об`єдналися у групу для вчинення кримінального правопорушення.

12.12.2023 року ОСОБА_13 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою особою та ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, перебуваючи у службовому кабінеті за адресою: м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, 2-Д, склав від імені стягувача ОСОБА_12 заяву про повернення виконавчого листа № 2-53 від 07.12.2012 року без виконання, вказавши неправдиві відомості про сплату боргу 06.12.2012 року, та підробив її підпис.

Того ж дня ОСОБА_13 передав підроблену заяву ОСОБА_7 , який, достовірно знаючи про її підроблення та відсутність реєстрації, в порушення встановленого порядку, наклав на ній резолюцію для розгляду ОСОБА_13 , надавши їй офіційного статусу.

22.12.2023 о 09:53 ОСОБА_13 , перебуваючи у службовому кабінеті за адресою: м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, 2-Д, діючи умисно, за попередньою змовою групи осіб, з корисливих мотивів, в порушення вимог законодавства, використовуючи свій доступ до Автоматизованої системи виконавчого провадження (логін «ki00v2117»), на підставі підробленої ним заяви від 12.12.2023 року, сформував постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 35652639.

Внаслідок зазначених протиправних дій ОСОБА_12 заподіяно тяжкі наслідки у вигляді майнової шкоди на суму 58 727,40 грн. Окрім того, ОСОБА_13 безпідставно стягнув зі ОСОБА_14 32 598,60 грн.

Досудовим розслідуванням встановлено, що підпис від імені ОСОБА_12 у заяві від 12.12.2023 року виконано ОСОБА_13 , а резолюцію на цій заяві виконано ОСОБА_7 .

Таким чином, орган досудового розслідування підозрює ОСОБА_7 у пособництві в зловживанні повноваженнями державним виконавцем, з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, оскільки вказівками та усуненням перешкод сприяв вчиненню злочину, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Так, 01.05.2025 року, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, у зв`язку з наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українцю, уродженцю с. Речица Київської обл., громадянину України, одруженому, з вищою освітою, офіційно не працюючому, зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, повідомлено про підозру:

у пособництві в зловживанні повноваженнями державним виконавцем, з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

03.05.2025 року (клопотання датоване 01.05.2025 року) слідчийслідчого відділу Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві старшийлейтенант поліції ОСОБА_10 , за погодженням з першим заступником керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , звернулась до Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

В обґрунтування клопотання слідча посилалася на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.06.2024 року та додатковим допитом від 05.11.2024 року;

- протоколом обшуку від 18.09.2024 за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого було вилучено виконавче провадження № 35652639, в якому перебувала заява, складена від імені стягувача ОСОБА_12 , мобільні телефони та комп`ютерна техніка;

- протоколом обшуку від 18.09.2024 за адресою: АДРЕСА_4 , за місцем проживання ОСОБА_13 , в ході якого вилучено комп`ютерну техніку;

- протоколами тимчасового доступу до речей і документів мобільних операторів, для подальшого аналізу встановлення факту спілкування між ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та іншими невстановленими особами між собою;

- довідками про опрацювання номерної інформації, в ході аналізу яких було встановлено факт спілкування ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та інших невстановлених осіб між собою в період часу з липня по грудень 2023 року;

- протоколом огляду електронних відомостей, отриманих в ході тимчасового доступу до AT КБ «ПриватБанк» та Державної казначейської служби України» предметів від 25.12.2024 року, з метою встановлення зарахування грошових коштів від ОСОБА_14 по виконавчому провадженню № 35652639;

- протоколом огляду документів (виконавчого провадження) від 11.10.2024 року, в ході якого виявлено заяву, складену від імені стягувача ОСОБА_12 без належної реєстрації;

- висновком експерта № СЕ-19/111-24/59895-ПЧ від 07.11.2024 року, в ході якого встановлено, що підпис, який наявний на заяві, яка складена від імені стягувача ОСОБА_12 , належить ОСОБА_13 ;

- висновком експерта № СЕ-19-24/62194-КТ від 04.11.2024 року, в ході якої виявлено дані, що зберігались в мережі «Viber», «WhatsApp» та «Telegram» в мобільних телефонах, вилучених в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_3 ;

- висновком експерта № СЕ-19-25/17217-КТ від 17.03.2025 року, в ході якого виявлено аудіофайл формату «М4ф», створений 02.12.2024 року;

- протоколом огляду предметів (електронних носіїв інформації) від 19.03.2025;

- протоколами допиту свідка ОСОБА_14 , 09.12.1987 від 11.02.2025 та 13.03.2025 року;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 18.10.2024 року, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18.10.2024 року, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 від 19.02.2025 року;

- протоколами тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у володінні Оболонського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Києва);

- іншими матеріалами у їх сукупності.

Слідча в клопотанні посилалась на те, що відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені частиною першою цієї ж статті.

Зокрема, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, покладається на необхідність запобігання вказаним можливостям підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілих, свідків, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ризиком того, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що останній, обіймав посаду начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Києва), має відповідний професійний досвід, обізнаний зі специфікою функціонування правоохоронної та судової систем, добре орієнтується в процесуальних процедурах виклику, вручення повідомлень, розгляду справ та порядку здійснення кримінального провадження, а також має сталі професійні зв`язки в органах державної влади, а тому існує обгрунтований ризик того, що він може використати свої знання, досвід і службове становище для уникнення явки до органу досудового розслідування, прокурора або суду, в тому числі шляхом свідомого переховування, зміни місця проживання без повідомлення, уникнення вручення процесуальних документів, що у свою чергу свідчить про наявність передумов для ухилення від кримінальної відповідальності.

Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, тобто після затримання, із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку доведення його винуватості. При цьому, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така підозра (обвинувачення) у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». У рішенні «Боротюк проти України» від 16.12.2010, зазначається про те, що тримання особи під вартою допускається за наявності реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи.

Ризиком того, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження є те, що у ході досудового розслідування уже встановлено факт надання резолюції підробленого офіційного документа, що підтверджується висновком експерта № СЕ-19/111-24/59895-ПЧ від 07.11.2024, відповідно до якого встановлено, що підпис який наявний на заяві, складеній від імені стягувача ОСОБА_12 , був виконаний ОСОБА_13 , а наявна резолюція по вказаній заяві виконана ОСОБА_7 . Разом з цим, на даний час органом досудового розслідування перевіряються інші ймовірні факти надання резолюції ОСОБА_7 , як керівником на підроблені офіційні документи, які могли використовуватись в інших виконавчих провадженнях, а також письмових згод і договорів, які могли використовуватись у службовій діяльності працівниками Оболонського ВДВС м. Києва ЦМУ МЮ. Вказані речі і документи мають значення для досудового розслідування, а тому ОСОБА_7 , у разі не застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може вчинити дії, спрямовані на знищення, сховання або спотворення вже встановленого підробленого документу, а саме заяви, складеної від імені стягувача ОСОБА_12 та/або інших речей і документів, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім цього, ОСОБА_7 , з 16.08.2018 по 03.10.2024 був службовою особою, в розумінні ч. 3 ст. 18 КК України, тобто особою, яка постійно здійснювала функції представника влади, оскільки в зазначений термін останній працював на посаді начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) і виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, мав безпосередній доступ до Автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі - АСВП), має конфіденційну інформацію щодо підлеглих, тобто працівників Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у зв`язку із чим останній із застосуванням впливу на вказаних осіб, які раніше підпорядковувались останньому, як начальнику Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), може створити реальні передумови та можливості для знищення, приховування або спотворення документів та інших речей, які мають істотне значення для досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризиком того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих, свідків або інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні є те, що ОСОБА_7 , обіймаючи посаду начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві, має сталі робочі та неформальні зв`язки із працівниками органів державної влади, зокрема органів юстиції, а також із іншими учасниками виконавчих проваджень, існує реальна загроза того, що він може вчинити вплив на свідків, потерпілого чи інших учасників кримінального провадження, зокрема підозрюваних, з метою узгодження показань, надання неправдивих відомостей або відмови від дачі показань, що унеможливить об`єктивне досудове розслідування. Така можливість є особливо актуальною з огляду на наявність професійного досвіду, посадових повноважень і доступу до відповідної інформації, яка може бути використана для тиску чи маніпулювання свідками та іншими учасниками, що негативно вплине на хід досудового розслідування. Особливої актуальності описаний ризик набуває і тому, що переважно усі свідки можливих незаконних дій ОСОБА_7 є працівниками Оболонського ВДВС у м. Києві.

Так, щодо наявності обґрунтованого ризику впливу на свідків та можливості спотворення доказів, Європейський суд з прав людини в справі «Лабіта проти Італії» (заява № 26772/95, рішення від 6 квітня 2000 року) допускає посилання національних судів на ризик тиску на свідків і фальсифікацію доказів крізь призму складності справи та потреби проведення значного обсягу слідчих розшукових дій. Суд зауважує, що такі підстави, викладені у відповідних рішеннях, можуть вважатися розумними на початкових етапах досудового розслідування, маючи при цьому дуже загальний характер. В той же час, показання інформатора (pentito) на початковому етапі можуть бути підставою для тримання під вартою підозрюваного.

Також у справі «Летельє проти Франції» (заява № 12369/86, рішення від 26.06.1991 року), суд визнає обґрунтованим наявність ризику впливу на свідків зокрема, коли звинувачення ґрунтуються головним чином на їх свідченнях. Так, серед мотивів рішення була необхідність попередження тиску на свідків, що могло спонукати їх змінити свої показання під час очних ставок. Знову ж таки, на думку суду таке побоювання може бути виправданим і перестає бути визначальним лише після численних допитів свідків.

Ризиком того, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, є тривалий характер та систематичність вчинення інкримінованого йому злочину.

Слід звернути увагу на те, що підозрюваний на теперішній час непрацевлаштований, однак до 03 жовтня 2024 року обіймав посаду начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві, мав доступ до державних реєстрів, службової документації, конфіденційної інформації та АСВП, а також зважаючи на характер інкримінованого йому кримінального правопорушення, пов`язаного з використанням службового становища, наявні обґрунтовані підстави вважати, що залишаючись на волі, він може вчинити інше кримінальне правопорушення, пов`язане із зловживанням повноваженнями, фальсифікацією документів, незаконним втручанням у роботу автоматизованих систем або перешкоджанням правосуддю, з метою уникнення відповідальності або створення умов для унеможливлення встановлення істини у справі, а тому вказаний ризик слід розглядати в аспекті наявності інших підтверджених ризиків та систематичності описаних у письмовому повідомленні про підозру діянь, що в сукупності свідчить про ймовірність свідомої поза процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Ризиком того, що ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є те, що ОСОБА_7 до 03 жовтня 2024 року займав посаду начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві, мав широкі посадові повноваження, доступ до службової та конфіденційної інформації, державних реєстрів, а також перебував у робочих та неформальних зв`язках з іншими посадовими особами органів юстиції та державної влади. Ураховуючи ці обставини, існує обґрунтований ризик, що підозрюваний, залишаючись на волі, може вчиняти дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню, зокрема: впливати на осіб, що беруть участь у кримінальному провадженні (свідків, потерпілих, інших працівників виконавчої служби та підозрюваних), спонукати їх до відмови від дачі показань або додання завідомо неправдивих свідчень, узгоджувати версії подій, змінювати або знищувати документи, які становлять доказову базу, використовувати зв`язки, які були набуті в період коли останній працював на керівній посаді з метою отримання інформації про хід розслідування, з метою протидії слідчим діям або іншим чином ускладнювати встановлення об`єктивних обставин справи, що з огляду на початкову стадію досудового розслідування (рішення ЄСПЛ у справі Яжинський проти Польщі (Jarzynskiv. Poland § 43) та з огляду на те, що на даний час органом досудового розслідування не встановлено всіх осіб, причетних до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, є також актуальних і цілком реальним ризиком.

Слідча у клопотанні зазначала, що суду надано докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, вагомість яких на даній стадії судового процесу не повинно викликати у суду сумнівів, а перевірка доказів на належність та допустимість має бути обов`язково здійснена виключно на стадії судового слідства. Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна або без такої.

Крім того, під час досудового розслідування не встановлено будь-яких ґрунтовних даних про те, що підозрюваний не може утримуватись в умовах Київського слідчого ізолятора, у тому числі за станом здоров`я. Також слідчому, прокурору або слідчому судді не надано ґрунтовних доказів того, що ОСОБА_7 має хронічні захворювання, що у відповідності до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 №1348/5/572 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.08.2014 за №990/25767 можуть бути підставою для звільнення особи з-під варти.

На даний час, беручи до уваги стадію кримінального провадження, також відсутні підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають із ст. 177 КПК України, особливо в розрізі того, що міра запобіжного заходу має на меті попереджати спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання. Зокрема, особисте зобов`язання та домашній арешт не здатні гарантувати участь підозрюваного під час досудового розслідування та у судових розглядах, оскільки лише фізичне позбавлення змоги обвинуваченого переховуватись та втекти, забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Враховуючи ч. 3 ст. 183, п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, сторона обвинувачення вважає, що у разі застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою достатнього забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначити розмір застави у розмірі 300 (трьохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень, із одночасним покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду; не відлучатися із міста Києва без дозволу слідчого, прокурора; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Враховуючи викладене, а також те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, що підтверджується вищезазначеними матеріалами досудового слідства, слідча звернулась з даним клопотанням, в якому просила:

Клопотання задовольнити і застосувати в рамках кримінального провадження № 0001625 від 17 травня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 365-2 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, із визначенням підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі положень ч. 3 ст. 183, п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, застави у розмірі 300 (трьохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень, із одночасним покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із міста Києва без дозволу слідчого, прокурора;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та місце роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 03 травня 2025 року частково задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , яке погоджене першим заступником керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, строком на 2 місяці до 03 липня 2025 року включно, але у межах строку досудового розслідування.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії покладених на підозрюваного обов`язків визначено два місяці, тобто до 03 липня 2025 року включно, але у межах строку досудового розслідування.

В решті клопотання відмовлено.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходив з того, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Також, оцінивши наведені обставини у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні слідчого.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно пунктів 57-59 рішення Європейського суду з прав людини «Корнійчук проти України» від 30.01.2018, суд нагадує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади. Обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання - на додаток до наявності обґрунтованої підозри - покладається на неї з моменту ухвалення першого рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, тобто «негайно» після затримання (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), заява № 23755/07, пункти 87 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги)). Більше того, вирішуючи питання про звільнення або подальше тримання особи під вартою, органи влади зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення її явки до суду (див. рішення у справі «Ідалов проти Росії» [ВП] (Idalov v. Russia [GC]), заява № 5826/03, пункт 140, від 22 травня 2012 року).

До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Ара Арутюнян проти Вірменії» (Ara Harutyunyan v. Armenia), заява № 629/11, пункт 50, від 20 жовтня 2016 року, з подальшими посиланнями).

Презумпція завжди діє на користь звільнення. Національні органи судової влади повинні, з дотриманням принципу презумпції невинуватості, дослідити всі факти, що свідчать на користь чи проти існування згаданої вимоги про громадський порядок або виправдовують відступ від норми статті 5, та мають навести їх у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення. По суті, саме на підставі причин, наведених у цих рішеннях, та встановлених фактів, зазначених заявником у своїх скаргах, суд має дійти висновку про наявність або відсутність порушення пункту 3 статті 5 (див., серед інших джерел, згадане рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), пункти 89 та 91). Аргументи на користь чи проти звільнення не повинні бути «загальними та абстрактними» (див. рішення у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 та 48183/99, пункт 63, ЄСПЛ 2003-IX (витяги)). Якщо законодавство передбачає презумпцію щодо факторів, які стосуються підстав продовження тримання під вартою, то існування конкретних фактів, що переважають принцип поваги до особистої свободи, має бути переконливо продемонстровано (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункт 84 in fine, від 26 липня 2001 року).

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, колегія суддів доходить до висновку про те, що наведені у клопотанні дані та долучені до клопотання докази переконливо свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, та доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, колегія суддів встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Зокрема, підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, а саме: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.06.2024 року та додатковим допитом від 05.11.2024 року; протоколом обшуку від 18.09.2024 року за адресою: АДРЕСА_3 в ході якого було вилучено виконавче провадження № 35652639, в якому перебувала заява складена від імені стягувача ОСОБА_12 , мобільні телефони та комп`ютерна техніка; протоколом обшуку від 18.09.2024 за адресою: АДРЕСА_4 , за місцем проживання ОСОБА_13 , в ході якого вилучено комп`ютерну техніку; протоколами тимчасового доступу до речей і документів мобільних операторів, для подальшого аналізу встановлення факту спілкування між ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та іншими невстановленими особами між собою; довідками про опрацювання номерної інформації в ході аналізу яких було встановлено факт спілкування ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та інших невстановлених осіб між собою в період часу з липня по грудень 2023 року; протоколом огляду електронних відомостей отриманих в ході тимчасового доступу до AT КБ «ПриватБанк» та Державної казначейської служби України» предметів від 25.12.2024 року, з метою встановлення зарахування грошових коштів від ОСОБА_14 по виконавчому провадженню № 35652639; протоколом огляду документів (виконавчого провадження) від 11.10.2024 року, в ході якого виявлено заяву складену від імені стягувача ОСОБА_12 без належної реєстрації; висновком експерта № СЕ-19/111-24/59895-ПЧ від 07.11.2024 року, в ході якого встановлено, що підпис який наявний на заяві, яка складена від імені стягувача ОСОБА_12 належить ОСОБА_13 ; висновком експерта № СЕ-19-24/62194-КТ від 04.11.2024 року, в ході якої виявлено дані, що зберігайсь в мережі «Viber», «WhatsApp» та «Telegram» в мобільних телефонах вилучених в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_3 ; висновком експерта № СЕ-19-25/17217-КТ від 17.03.2025 року, в ході якого виявлено аудіофайл формату «М4ф», створений 02.12.2024 року; протоколом предметів (електронних носіїв інформації) від 19.03.2025; протоколами допиту свідка ОСОБА_14 , 09.12.1987 від 11.02.2025 та 13.03.2025 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 18.10.2024 року, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18.10.2024 року, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 від 19.02.2025 року; протоколами тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у володінні Оболонського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Києва); іншими матеріалами у їх сукупності.

Крім того, слідчим суддею вірно встановлено те, що слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема слідчий суддя зазначає про обґрунтованість доводів слідчого про те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів.

На переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику.

Під час оцінки цього ризику слідчим суддею враховано всі обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , зокрема, вчинення його у співучасті з іншими особами, відомості про задовільний матеріальний стан підозрюваного, підтверджений відомостями декларацій, що свідчить про наявність у підозрюваного можливості тривалий час переховуватися.

З огляду на викладене, колегія судів погоджується з висновком слідчого суді про те, що наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Наведене свідчить про обґрунтованість доводів слідчого щодо наявності цього ризику.

Првильним є і висновок слідчого судді про те, що враховуючи обставини кримінального правопорушення, зокрема, вчинення його шляхом підробки документа, а також втручання в автоматизовану систему, враховуючи тривалий досвід роботи та наявність зв`язків у ВДВС, є обґрунтованими доводи слідчого та прокурора про наявність ризику знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оцінюючи ризик впливу на свідків, потерпілого, інших підозрюваних, слідчий суддя вірно зазначив про те, що показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні.

При цьому, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оцінюючи наявність цього ризику слідчий суддя враховув та зазначив про те, що особи свідків, потерпілих, інших підозрюваних відомі ОСОБА_7 , а отже він як самостійно, так й через інших осіб може впливати на них з метою підбурення їх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання неправдивих показань чи відмови від дачі показань на користь підозрюваного.

Як встановлено колегією суддів під час апеляційного розгляду справи, слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення кримінальних правопорушень, у яких підозрюється.

Однак, застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, не співставив існуючі у справі ризики, характер кримінального правопорушення та його наслідки, з реальною можливістю забезпечити цим запобіжним заходом впевненість у тому, що ОСОБА_7 не буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування щодо підозрюваного виняткового запобіжного заходу, не обґрунтувавши належним чином такий висновок.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання колегії суддів, наведені слідчим у клопотанні ризики є обґрунтованими та такими, що виправдовують утримання ОСОБА_7 під вартою.

При цьому, встановлені під час апеляційного розгляду обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які колегія суддів вважає доведеними, та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Даних, які б унеможливлювали утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів, з урахуванням обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, тяжкості та конкретних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється, даних про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, має на утриманні малолітню дитину, двох непрацездатних батьків, враховуючи його вік, стан здоров`я та майновий стан, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, приходить до висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги викладене, а також майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обставини, тяжкість та суспільну небезпеку кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне визначити підозрюваному заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки вважає, що саме такий розмір застави буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного. Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

На переконання колегії суддів, на даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 196, ч. 1 ст. 197 КПК України, колегія суддів, дійшовши висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді та застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави, вважає за необхідне визначити дату закінчення дії ухвали про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 29.06.2025 року включно.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави в порядку, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 183 КПК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 179, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 03 травня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого слідчого відділу Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , яке погоджене першим заступником керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, - задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, до 29 червня 2025 року включно.

Взяти підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту в залі суду негайно.

Одночасно визначити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 29 червня 2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду, має бути наданий уповноваженій особі ДУ «Київський слідчий ізолятор» чи іншої установи де підозрюваний перебуває під вартою.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена особа ДУ «Київський слідчий ізолятор» чи іншої установи, де підозрюваний перебуває під вартою, негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4