Провадження № 1-кс/761/9630/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Київ

слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

представника власника майна - ОСОБА_3

прокурора - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000162, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.04.2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000162, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.04.2022 року, у якому прокурор просить накласти арешт на корпоративні права у вигляді 100 (сто) % статутного капіталу ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС» (, м. Львів, вул. Квітова, 10) вартістю 20 000 000 грн., які на праві власності належатьТОВ «МІК «АКСІМА» ().

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що головним слідчим управлінням Служби безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022 року за підозрою ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 5 статті 191 КК України, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 111-1, ч. 5 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено,що переслідуючи ідеї власного збагачення, ОСОБА_5 розробив протиправний механізм експорту з території України до рф нових транспортних засобів відомих світових брендів, для їх продажу на митній території держави-агресора.

Розуміючи, що одноосібно він не зможе досягти поставленої мети, ОСОБА_5 , використовуючи наявність у нього фактичного управлінського контролю над низкою суб`єктів господарювання, вирішив залучити до її реалізації (в якості співвиконавців) найманих працівників вказаних підприємств, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (керівник ТОВ «ШОЛЬЦ-Транс» () та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (керівник ТОВ «ВІТАЛ-Х» (), а також інших невстановлених на теперішній час осіб.

Крім того, проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що до описаної вище схеми протиправного експорту автівок було залучено ряд суб`єктів господарювання, в т.ч. ТОВ «ШОЛЬЦ-Транс» ().

Постановою слідчого від 02.04.2025 корпоративні права ТОВ «ШОЛЬЦ-Транс» () визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, як такі що були використанні для вчинення кримінального правопорушення.

Встановлено, що ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС» зареєстроване як юридична особа 27.04.2010 року. Власником ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС» () до березня 2025 року являлась ОСОБА_8 (колишня дружина ОСОБА_5 ), наймані працівники, окрім директора ОСОБА_7 - відсутні.

Так, прокурор просить накласти арешт на корпоративні права ТОВ «ШОЛЬЦ-Транс» () з метою забезпечення збереження речових доказів в даному кримінальному провадженні.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити наведених у ньому підстав.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував щодо даного клопотання та просив відмовити у задоволенні. Крім того, на адресу суду надіслав заперечення, зі змісту яких вбачається, що в даному кримінальному провадженні раніше вже накладався арешт на корпоративні права ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС». В подальшому ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04.03.2025 року арешт було скасовано. Тож, повторне звернення прокурора без нових обставин є зловживанням процесуальними правами. Крім того, 21.03.2025 року корпоративні права ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС» були відчужені на законних підставах на користь ТОВ «МІК «АКСІМА».

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення прокурора та представника власника майна, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, судом встановлено, що головним слідчим управлінням Служби безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022 року за підозрою ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 5 статті 191 КК України, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 111-1, ч. 5 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України.

Постановою слідчого ОСОБА_9 від 02.04.2025 року корпоративні права у вигляді 100 (сто) % статутного капіталу ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС» (, м. Львів, вул. Квітова, 10) вартістю 20 000 000 грн., які на праві власності належатьТОВ «МІК «АКСІМА» () визнано речовими доказами у вищезазначеному кримінальному провадженні.

Однак, формальний характер постанови слідчого, копія якої долучена до матеріалів клопотання, яка також не містить посилання на конкретні критерії, визначені статтею 98 КПК України, яким нібито відповідають корпоративні права ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС».

Крім того, як встановлено під час судового розгляду даного клопотання, арешт на корпоративні права ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС» вже накладався ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24.03.2023 року (справа 761/9689/23) та ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04.03.2025 року (справа 761/47860/24) був скасований.

Між тим, прокурор не навів нових обставин, які б могли бути підставами для повторного накладення арешту.

Таким чином, оцінивши в сукупності долучені прокурором до клопотання матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що накладення арешту на зазначене у клопотанні майно не є співмірним, розумним та таким, виправдовує завдання кримінального провадження.

Також, слідчим суддею при вирішенні клопотання прокурора про арешт майна, не встановлено доказів, як і не надано таких даних прокурором у судовому засіданні, які б свідчили про необхідність застосування такого виду обмеження права власності з метою уникнення негативних наслідків для кримінального провадження.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про те, що прокурором не була доведена необхідність накладення арешту на корпоративні права ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС», а тому підстави для задоволення поданого клопотання відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 117, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000162, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.04.2022 року - залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1