Справа № 569/4221/24
УХВАЛА

15 травня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

в особі слідчого судді ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (далі - третій СВ (з дислокацією у м. Рівному) ТУ ДБР у м. Хмельницькому) ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Станиця-Луганська, Луганської області, громадянина України, українця, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця Державної прикордонної служби України за контрактом, старшого офіцера відділу зв`язку та інформаційних систем штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), підполковника, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (далі - третій СВ (з дислокацією у м. Рівному) ТУ ДБР у м. Хмельницькому) ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням яке погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що Третім слідчим відділом (із дислокацією у м. Рівне) Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, за процесуального керівництва Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону розслідується кримінальне провадження №0000124 від 16 січня 2024 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08 червня 2023 року підполковник ОСОБА_5 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу строком на 2 (два) роки із 22 липня 2023 року по 21 липня 2025 рок, після чого проходить військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України.

Згідно наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 08 грудня 2022 року №210-ОС «Про особовий склад» майор ОСОБА_5 , який прибув для подальшого проходження військової служби із НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, АДРЕСА_1 , з 08 грудня 2022 року, зарахований у списки особового складу, на всі види забезпечення, призначений на посаду старшого офіцера відділу зв`язку та інформаційних систем штабу НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України та вважається таким, що приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №498-ОС від 09 жовтня 2023 року ОСОБА_5 призначено на посаду першого заступника коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування начальника штабу першої прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19 жовтня 2023 року № 555-ОС «Про особовий склад» майор ОСОБА_5 , вважається таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою першого заступника коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування начальника штабу першої прикордонної комендатури швидкого реагування із 18 жовтня 2023 року.

Згідно наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 15 лютого 2024 року №161-ОС «Про особовий склад» підполковника ОСОБА_5 , переведено та призначено на посаду старшого офіцера відділу зв`язку та інформаційних систем штабу НОМЕР_4 прикордонного загону.

Відповідно до положень ст. ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню; кожна людина має право на особисту недоторканість; кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України.

Згідно ст. ст. 29, 30, 31, 32, 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

За своїми військовими званнями начальниками є: майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу;

Старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання.

Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей. Відносини між військовослужбовцями повинні ґрунтуватися на взаємній повазі.

Згідно положень ст. ст. 6, 11, 16, 30, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, підполковник ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, сприяти у підтриманні порядку і дисципліни, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, вимагати підпорядкування від своїх підлеглих, не припускаючись при цьому брутальності та приниження їх гідності.

Як командир (начальник) підполковник ОСОБА_5 у відповідності до положень ст. ст. 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, являється єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому підрозділі, за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення підрозділу; за додержання принципів соціальної справедливості.

ОСОБА_5 , зобов`язаний був показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові).

Відповідно до пункту 1 посадової інструкції першого заступника коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування начальника штабу НОМЕР_2 прикордонного загону: перший заступник коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування начальник штабу першої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону призначається на посаду і припиняє виконання посадових обовязків за посадою відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.

Він підпорядковується коменданту прикордонної комендатури швидкого реагування і є прямим начальником для усього персоналу прикордонної комендатури швидкого реагування.

Поряд із цим, згідно наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону №623-ОС від 23 листопада 2023 року «Про особовий склад» солдата ОСОБА_7 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, призначено на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії номера обслуги другої групи протитанкових ракетних комплексів другого протитанкового відділення прикордонної протитанкової застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону.

Отже із врахуванням положень ст. ст. 31, 32, 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, підполковник ОСОБА_5 під час проходження військової служби являвся начальником (командиром) по відношенню до солдата ОСОБА_7 за посадою та військовим званням.

Згідно із приміткою 1 до ст. 425 КК України під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування, тобто підполковник ОСОБА_5 , обіймаючи посаду першого заступника коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування начальника штабу першої прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 був військовою службовою особою.

Також, відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній залежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частиною 2 статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що у разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб, який в передбаченому законом порядку неодноразово продовжено та який діяв станом на січень 2024 року.

Разом з тим, підполковник ОСОБА_5 , обіймаючи посаду першого заступника коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування начальника штабу першої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону, являючись військовою службовою особою, достовірно знаючи вищевказані статутні вимоги, які регламентують взаємовідносини між військовослужбовцями, маючи на меті застосування нестатутних заходів впливу щодо підлеглого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, порушуючи військову дисципліну умисно застосував насильство до підлеглого військовослужбовця - інспектора прикордонної служби 3 категорії номера обслуги другої групи протитанкових ракетних комплексів другого протитанкового відділення прикордонної протитанкової застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону солдата ОСОБА_7 , за наступних обставин.

Так, 22 січня 2024 року, близько 00 год. 30 хв. перший заступник коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування начальник штабу першої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону підполковник ОСОБА_5 , являючись начальником за посадою та військовим званням відносно солдата ОСОБА_7 , діючи у порушення вимог ст. ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 16, 29, 30, 37, 49, 50, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, під час проведення перевірки несення служби особовим складом спостережного поста «Найда», що знаходився неподалік села Неньковичі, Зарічненської громади, Вараського району, Рівненської області, реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на застосування фізичного та психологічного насильства до підлеглого військовослужбовця, діючи з прямим умислом, з метою спричинення тілесних ушкоджень солдату ОСОБА_7 та демонстрації своєї явної переваги, будучи невдоволеним несенням військової служби солдатом ОСОБА_7 , застосував насильство до підлеглого, а саме: примусово посадив його у службовий автомобіль «Volkswagen Amarok» реєстрацій номер НОМЕР_5 , після чого від`їхавши від спостереженого пункту «Найда» близько 300 метрів, на відкритій ділянці місцевості, із застосуванням фізичної сили та примусу витягнув солдата ОСОБА_7 із зазначеного автомобіля, повалив його на землю та умисно наніс не менше 5 (п`яти) ударів руками, ногами та прикладом, закріпленої за ним стрілецької вогнепальної зброї АК-74 зав. № НОМЕР_6 , в область голови, ніг та рук ОСОБА_7 , який перебуваючи у лежачому положенні, намагався закритись від нанесення тілесних ушкоджень, завдавши потерпілому сильного болю, фізичних та психологічних страждань.

Внаслідок вищевказаних умисних протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу в лівій навколоочній ділянці з садном на його фоні на нижній повіці ока та реактивний кон`юнктивіт обох очей; садно в лобній ділянці голови зліва, крововилив з садном на його фоні на зовнішній поверхні середньої третини правого стегна, які як кожне окремо, так і в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Також, внаслідок вищевказаних умисних протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому ліктьової кістки правого передпліччя в нижній третині, закритого перелому основи V-ї плесневої кістки лівої ступні, без суттєвого зміщення уламків в ділянках обох переломів, які як кожне окремо, так і в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я.

28 квітня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 5 статті 426-1 Кримінального кодексу України застосування військовою службовою особою насильства щодо підлеглого, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення (злочин) передбачений ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 426-1 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, санкцією якого передбачено карання у виді у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріли, що підтверджують ці обставини.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 426-1 КК України, підтверджується зібраними доказами, а саме: повідомленням від ВВВБ по 1 прикордонного загону ГВВВБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ДПС України про виявлення ознак вчинення кримінального правопорушення від 24.01.2024, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , висновком експерта № 85 від 06.01.2024 за результатом проведення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_7 , протоколами допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , висновком експерта № 33 від 26.07.2024 за результатом проведення комісійної судово-медичної експертизи, протоколом огляду місця події, протоколами слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_8 , а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 КПК України та виклад обставин на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання наступним спробам:

1.) підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Обґрунтовується тим, що відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 426-1 КК України відноситься до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду. З матеріалів провадження також вбачається, що підозрюваний володіє паспортом для виїзду за кордон, являється військовослужбовцем Державної прикордонної служби, на якого покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні, тому обізнаний з правилами перетину державного кордону, може його перетнути у незаконний спосіб

Враховуючи воєнний стан в Україні, підозра у вчинені резонансного злочину, вчиненого під час такого стану, з явним цинізмом по відношенню до інтересів держави та завдав негативного результату обороноздатності держави під час прямої воєнної агресії, існує ризик втечі підозрюваного за межі України з метою переховування від органу досудового розслідування та суду.

Окрім того, підозрюваний зареєстрований на тимчасово окупованій території у місті Лисичанськ, Луганської області. Постійного місця проживання на території Рівненської області не має, проходить військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні, який постійно змінює місце своєї дислокації. Такі обставини на думку сторони обвинувачення вказують, що він не зможе з`являтися до органу досудового розслідування та суду посилаючись на віддаленість його місцезнаходження та проходження ним військової служби.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії», Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

2.) підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні. Враховуючи характер злочину, який інкримінуються підозрюваному ОСОБА_5 останньому достеменно відомо про анкетні дані військовослужбовців, які є потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні. Слід зазначити, що підполковник ОСОБА_5 проходить військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні разом із потерпілим ОСОБА_7 , свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , являється для них начальником за військовим званням та посадою, має доступ до зброї та боєприпасів оскільки не відсторонений від виконання обов`язків військової служби, а тому враховуючи характер і специфіку військової служби, можливість видачі йому зброї та боєприпасів, на думку органу досудового розслідування, в разі незастосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній буде систематично контактувати з вказаними свідками, а тому може прямо (особисто) чи опосередковано (за допомогою сторонніх осіб) чинити тиск на свідків з метою вплинути на їх свідчення, зміни показань, тощо, що є ризиком згідно п.3 ст.177 КПК України.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

3.) підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у якому підозрюється.

Вказаний ризик передбачений п.4 ч.1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що під час виконання обов`язків військової служби, у зв`язку із введенням правового режиму воєнного стану, незастосування до підполковника ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зумовить подальший доступ вогнепальної зброї та боєприпасів, що створює ризики для життя та здоров`я, а також можливості незаконного впливу на потерпілого та свідків в цьому кримінальному провадженні. Окрім того, ОСОБА_5 використовуючи своє службове становище може перешкоджати у явці до органу досудового розслідування та суду потерпілого та свідків в цьому кримінальному провадженні.

Обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При з`ясуванні обставин, які відповідно до ст. 178 КПК України, слід врахувати при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу:

- наявність вагомих доказів про вчинення підозрюваним вищевказаних кримінальних правопорушень;

- вік та стан здоров`я підозрюваного, який є працездатною та здоровою особою, що дозволяє утримування його в умовах слідчого ізолятора.

міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців. Підозрюваний зареєстрований на тимчасово окупованих територіях, на території Рівненської області не має місця для проживання, а тому не має міцних соціальних зв`язків.

тяжкість покарання, що загрожує підозрюваного у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426 КК України, а саме позбавлення волі на строк від 8 до 12 років.

ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї. Слід зазначити що підозрюваний ОСОБА_5 має доступ до зброї та боєприпасів.

Заразом, у рішенні по справі «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи суспільний резонанс дій ОСОБА_5 в умовах сьогодення, суспільного осуду виникла необхідність в обранні саме вищевказаного запобіжного заходу, який сприятиме виконанню завдань кримінального судочинства та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, орган досудового розслідування виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, присутність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного та існує доцільність забезпечити високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, порушення яких може вкрай негативно вплинути на суспільство у цілому.

З огляду на вказані обставини, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_5 , які зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти виникненню ризиків передбачених у ст. 177 КПК України, окрім як тримання під вартою - неможливе.

Застосування домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки не забезпечить виникнення обумовлених ризиків у подальшому.

Водночас сторона обвинувачення вважає, що сукупності матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи даного клопотання, достатньо для прийняття вмотивованого рішення за клопотанням, та необхідність у допиті будь-яких осіб, під час судового розгляду клопотання, відсутня.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Просив обрати щодо ОСОБА_5 , запобіжний захід - тримання під вартою без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 , та його захисник заперечили з приводу задоволення клопотання.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Третім слідчим відділом (із дислокацією у м. Рівне) Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, за процесуального керівництва Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону розслідується кримінальне провадження №0000124 від 16 січня 2024 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

28 квітня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак, те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від обставин.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий та прокурор при розгляді клопотання довели про наявність обґрунтованої підозри.

Слідством зібрано достатні фактичні дані, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Вивченням особи ОСОБА_5 на даний час встановлено, що він раніше не судимий, одружений, на утриманні має 3 неповнолітніх дітей, військовослужбовець Державної прикордонної служби України за контрактом, старший офіцер відділу зв`язку та інформаційних систем штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), підполковник, не похилого віку, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_5 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Слідчий суддя рахує про доведенням наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, а також, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначення покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у якому підозрюється.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

А тому, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, суд прийшов до висновку, що слід застосувати до нього запобіжний захід тримання під вартою.

Згідно ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 1787 КПК України має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, при обранні підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 184, 395 КПК України, суд

У х в а л и в:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Станиця-Луганська, Луганської області, громадянина України, українця, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця Державної прикордонної служби України за контрактом, старшого офіцера відділу зв`язку та інформаційних систем штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), підполковника, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави в межах строку досудового розслідування, а саме до 28 червня 2025 року.

Визначити місцем утримання підозрюваного ОСОБА_5 , під вартою ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» за адресою: м. Рівне, вул. Дворецька, 116.

Встановити строк дії ухвали до 28 червня 2025 року.

Виконання ухвали покласти на слідчого та прокурора.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_13