БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
25.06.2025
Єдиний унікальний номер 497/1272/25
Провадження № 1-кп/497/157/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Болград обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000257 від 17.04.2025 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Алчевськ Луганської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не є особою з інвалідністю, зі слів одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, на час вчинення кримінального правопорушення був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , наразі проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, особу якого встановлено на підставі паспорту громадянина України № НОМЕР_3 , виданого органом 5129 від 13.12.2024 року, РНОКПП НОМЕР_4

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.200, ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який триває до тепер.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи в умовах воєнного стану, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, 15.04.2024 приблизно о 18:00 годині, точний час судовим розглядом не встановлено, перебуваючи на перехресті вулиць Інзовська та Фонтанна у місті Болград Одеської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння діючи з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_4 тимчасово втратив візуальний контроль за своїм майном та тим, що за його діями ніхто зі сторонніх не спостерігає, достеменно усвідомлюючи, що мобільний телефон належить ОСОБА_4 , таємно викрав мобільний телефон «ZTЕ» моделі «Blade А 54», вартістю 3109.20 гривень, в комплекті з чохлом вартістю 105.40 гривень та sim-картами операторів мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» з абонентським номером НОМЕР_5 та ПрАТ «ВФ Україна», з абонентським номером НОМЕР_6 , які матеріальної цінності для потерпілого не представляють, після чого ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення залишив, та скористався викраденим майном на власний розсуд.

Тобто за викладених обставин ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Надалі, ОСОБА_5 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, 16.04.2025 о 02:48 годині, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, спрямованим на підробку документів на переказ та неправомірне використання електронних грошей, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення, за допомогою мобільного телефону «ZTE» моделі «Blade А 54», належний потерпілому ОСОБА_4 , маючи доступ до мобільного додатку «Privat24» та знаючи захисний пароль, шляхом підробки документу на переказ грошових коштів в електронному вигляді, а саме діючи без відома та видаючи себе за власника карткового рахунку НОМЕР_7 відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_4 , надав доручення банку АТ КБ «Приватбанк» на переказ грошових коштів в сумі 29145.00 гривень на банківський рахунок НОМЕР_8 АТ «Райффайзен Банк», який належить матері ОСОБА_5 - ОСОБА_6 .

Після чого особисто підтвердив вказане платіжне доручення, тим самим здійснивши переказ з банківського рахунку НОМЕР_9 відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_4 , на банківський рахунок НОМЕР_8 в AT «Райффайзен Банк», який належить ОСОБА_6 , на суму 29145.00 гривень, в результаті чого неправомірно використав грошові кошти в електронній формі на свій розсуд.

В подальшому, продовжуючи свої неправомірні дії ОСОБА_5 16.04.2025 о 02:49 годині, маючи доступ до мобільного додатку «Privat24» та знаючи захисний пароль, шляхом підробки документу на переказ грошових коштів в електронному вигляді, а саме діючи без відома та видаючи себе за власника карткового рахунку НОМЕР_7 відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_7 , надав доручення банку АТ КБ «Приватбанк» на переказ грошових коштів в сумі 5025.00 гривень на банківський рахунок НОМЕР_10 в АТ «Райффайзен Банк», який належить матері ОСОБА_5 - ОСОБА_6 .

Після чого особисто підтвердив вказане платіжне доручення, тим самим здійснивши переказ з банківського рахунку НОМЕР_7 відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_8 , на банківський рахунок НОМЕР_8 в AT «Райффайзен Банк», який належить ОСОБА_6 , на суму 5025 гривень, в результаті чого неправомірно використав грошові кошти в електронній формі на свій розсуд.

А відтак, за викладених обставин органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 200 КК України: підробка документів на переказ, та неправомірне використання електронних грошей.

Крім цього, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , діючи в умовах воєнного стану, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання 16.04.2025 року о 02:48 годині, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи повторно в умовах воєнного стану з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, використовуючи раніше викрадений у ОСОБА_4 мобільний термінал «ZTE» моделі «Blade А 54» та встановлений на ньому додаток онлайн банкінгу «Приват24», що надавали доступ до банківського рахунку НОМЕР_7 в банку АТ КБ «ПриватБанк», держателем якого є ОСОБА_4 , таємно викрав грошові кошти ОСОБА_4 у сумі 29 145 гривень.

В подальшому, ОСОБА_5 , продовжуючи свої протиправні дії 16.04.2025року о 02:49 годині, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи повторно в умовах воєнного стану з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, використовуючи раніше викрадений у ОСОБА_4 мобільний термінал «ZTE» моделі «Blade А 54» та встановлений на ньому додаток онлайн банкінгу «ІІриват24», що надавали доступ до банківського рахунку НОМЕР_7 в банку АТ КБ «ПриватБанк», держателем якого є ОСОБА_9 , таємно викрав грошові кошти ОСОБА_4 у сумі 5025 гривень, якими розпорядився на власний розсуд.

Тобто за викладених обставин ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнною стану.

Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_5 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, 14 травня 2025 року приблизно о 22:30 годині, більш точний час судовим розглядом не встановлено, знаходячись на ділянці місцевості біля загального багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , вступив у сварку через особисті неприязні стосунки з ОСОБА_4 , який під час сварки перебував у приміщенні в своєї квартири АДРЕСА_4 на при домовій території багатоквартирного будинку за раніше вказаною адресою. В ході сварки ОСОБА_5 підійшов до огородженої території домоволодіння за вищевказаної адресою, де у нього виник умисел на незаконне проникнення до огородженої території домоволодіння, на якій в цей час перебував ОСОБА_4 .

За зазначених обставин, ОСОБА_5 , діючи з умислом спрямованим на порушення особистих прав громадянина, передбачених ст.30 Конституції України, що гарантує недоторканість житла чи іншого володіння особи, усвідомлюючи, що його дії носять протиправний характер, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бажаючи їх настання, з прямим умислом, незаконно, всупереч волі власника домоволодіння та без його згоди, який знаходився у своїй квартирі, переліз через ворота та незаконно проник на огороджену територію загального багатоквартирного домоволодіння.

Надалі, ОСОБА_5 , продовжуючи свої незаконні дії, діючи у порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, діючи з мотивів особистих неприязних відносин до ОСОБА_4 , що виникли під час сварки, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у результаті своїх дій, та бажаючи їх досягнення, руками розбив вікна до квартири АДРЕСА_4 де мешкає ОСОБА_4 , чим порушив недоторканність житла потерпілого ОСОБА_4 , гарантоване ст.30 Конституції України.

За цих обставини ОСОБА_5 обвинувачується органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України: незаконне проникнення до житла та іншого володіння особи.

Вину свою у вчиненні вище викладених дій обвинувачений ОСОБА_5 визнав повністю та суду пояснив, що дійсно 15.04.2024 приблизно о 18:00 годині він знаходився на перехресті вулиць Інзовська та Фонтанна у місті Болград Одеської області де в магазині вживав алкогольні напої разом з ОСОБА_4 .. Потім вийшли на вулицю, де з ОСОБА_4 стали сперечатися та штовхати один одного, тягати за одежу, під час чого у ОСОБА_4 з кишені випав телефон. Вони разом його шукали але не знайшли, та ОСОБА_4 пішов до дому. Він, ОСОБА_5 оглянув місце ще раз та знайшов мобільний телефон «ZTIi» моделі «Blade А 54», який підняв, поклав до кишені і відніс до дому. Потім пішов з дому гуляти та повернувся після 02 години ночі.

Перебуваючи вночі дома за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , він маючи намір збагатитися, взявши мобільний телефон «ZTE» моделі «Blade А 54», належний потерпілому ОСОБА_4 , маючи доступ до мобільного додатку «Privat24» та знаючи захисний пароль, шляхом підробки документу на переказ грошових коштів в електронному вигляді, без відома ОСОБА_10 та видаючи себе за власника карткового рахунку відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_4 , здійснив переказ грошових коштів в сумі 29145 гривень на банківський рахунок «Райффайзен Банк», який належить його матері ОСОБА_6 .

Після цього здійснив таку ж операцію вдруге, переказавши з банківського рахунку ОСОБА_4 , на банківський рахунок матері ОСОБА_6 кошти в розмірі 5025 гривень.

Маючи намір примиритися з потерпілим, 14 травня 2025 року, приблизно о 22:30 годині він пішов до домоволодіння АДРЕСА_3 , де зустрівся з ОСОБА_4 з яким не вдалося примиритися, а навпаки посварилися. Потім він, ОСОБА_5 підійшов до огородженої території домоволодіння за вищевказаної адресою, та незаконно проник на огороджену територію загального багатоквартирного домоволодіння, де руками розбив вікна до квартири АДРЕСА_4 де мешкає ОСОБА_4 ..

У скоєному розкаюється, жалкує про вчинене ним діяння, неодноразово вибачався перед потерпілим, запевнив суд, що висновки зробив і ніколи не допустить будь-яких правопорушень.

Тим самим обвинувачений підтвердив час, місце та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, що відповідає обставинам, викладеним в обвинувальному акті.

Потерпілий ОСОБА_4 підтвердив покази обвинуваченого, та надав пояснення з підстав зазначених в обвинувальному акту. Підтвердив, що частково йому відшкодовано збитки шляхом повернення мобільного телефону, та грошових коштів в розмір 21 000 гривень.

Обвинуваченим ОСОБА_5 подано письмову заяву з проханням розглядати справу згідно ч.3 ст.349 КК України (а.с.70).

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження здійснено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним обвинувачення, інкриміноване ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ст.ст.185 ч.4, 200 ч.1, 185 ч.4, 162 ч.1 КК України, з урахуванням визнавальних показів обвинуваченого, та відсутністю заперечень з боку сторін кримінального провадження.

Встановлені органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними.

Згідно ст. 2, 11 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно, при кваліфікації дій обвинуваченого, суд враховує позицію Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду викладену у постанові від 05.04.2018 року (справа № 658/1658/16-к) в якій зазначено, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин:

1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності;

2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК, див. постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі №761/37225/20).

Відомості вказані у цьому вироку в частині складу кримінальних правопорушень є установленими та доведеними у порядку визначеному КПК, про що сторони не заперечували і прийняли як доведені.

Дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані:

- за ч.4 ст.185 КК України: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану;

- за ч.1 ст.200 КК України: підробка документів на переказ, та неправомірне використання електронних грошей;

- за ч.4 ст.185 КК України: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнною стану;

- за ч.1 ст.162 КК України: незаконне проникнення до житла та іншого володіння особи.

При визначенні виду й міри покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_5 , який має постійне місце реєстрації в м. Ізмаїл, місце проживання в м. Болград Одеської області (а.с.78), за місцем проживання характеризується опосередковано (а.с.78), до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.75-76), на «Д» обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває (а.с.79), як на час вчинення кримінального правопорушення, так і на тепер є військовослужбовцем за мобілізацією, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (а.с.46, 81-82), стан здоров`я задовільний (а.с.83).

Обставини, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України є активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, часткове відшкодування завданих збитків на загальну суму 24 214.60 гривень з розрахунку: 37384.60 гривень - 24214.60 гривень = 13 170.00 гривень (а.с.86).

Залишок не відшкодованої суми збитків становить 13 170.00 гривень.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 передбачених ст.67 КК України не має.

Суд виходить з того, що покарання - це захід державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому кримінальним законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […]має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому Суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК Україні особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно із частинами 1, 3 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.

При цьому, остаточне покарання ОСОБА_5 необхідно призначити за правилами ч.1 ст. 70 КК України.

Суд також приймає до уваги положення пп. «б» п.1 ч.1 ст.72 КК України, яким визначено, що при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення:

1)одному дню позбавлення волі відповідають: б) два дні обмеження волі.

З огляду на викладене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе в умовах без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому остаточне покарання за ст.185 ч.4, 162 ч.1 КК України з застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Також суд вважає, що за ч.1 ст.200 КК України ОСОБА_5 слід призначити штраф в межах санкції даної статті. Так покарання у вигляді мінімального розміру штрафу не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

В силу ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу … при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень … складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2025 року у справі № 369/18964/23 висловлена позиція про те, що положення ч. 3 ст.72 КК України прямо вказують на необхідність застосування вимог статей 70,71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та за сукупністю вироків, оскільки передбачають не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань під час призначення їх за сукупністю кримінальних правопорушень або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Відтак, призначене ОСОБА_5 основне покарання у виді штрафу підлягає самостійному виконанню.

Вирішення судом процесуальних питань.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч.4 ст.174 КПК України).

Суд прийшов до висновку про необхідність скасування заходів забезпечення кримінального провадження, що застосовані на підставі ухвали слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 21.04.2025 року у справі №497/925/25, провадження 1-кс/497/326/25 (а.с.85).

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України (а.с.87-88, 89), а саме:

- мобільний телефон марки «ZTE» моделі «BladeА54», imei-1: НОМЕР_11 imei-2: НОМЕР_12 ; - сім карта оператору «Лайфселл» № НОМЕР_13 ; - сім карта оператору «ВФ-Україна» № НОМЕР_14 ; - чохол чорного кольору у виді книжки вважати повернутими потерпілому ОСОБА_4 згідно наданої ним збережувальної розписки (а.с.91, 95);

- виписку коштів по рахунку НОМЕР_8 за період 01.12.2024 - 28.04.2025 залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Розмір витрат на проведення судової товарознавчої експертизи склав 2 674.20 гривень (а.с.90) і відповідно до ст.ст.118,126 КПК України підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Міра запобіжного заходу до ОСОБА_5 не застосовувалася.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.100, 128, 129, 368, 370, 373 ч.2, 374, 376, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185 ч.4, 200 ч.1, 185 ч.4, 162 ч.1 КК України і на підставі санкцій цих статей призначити йому покарання:

-за ст.185 ч.4 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

-за ст.162 ч.1 КК України у вигляді обмеженням волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування остаточного покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

-за ст.200 ч.1 КК України у вигляді штрафу в розмірі 3 (три) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000.00 гривень (п`ятдесят одна тисяча гривень).

Покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Реквізити для оплати штрафу по кримінальному провадженню:

Болградська громада

отримувач коштів ГУК в Одеській області/м. Болград/21081100

код за

банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

код банку отримувача: 899998

рахунок отримувача: UA0015660

код класифікації доходів бюджету 21081100

Роз`яснити засудженому ОСОБА_5 , що у відповідності до ч. 5 ст. 53 КК України, у разі несплати штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт із розрахунку одна година громадських робіт за один установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян або виправними роботами із розрахунку один місяць виправних робіт за двадцять установлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але на строк не більше двох років.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «ZTE» моделі «BladeА54», imei-1: НОМЕР_11 imei-2: НОМЕР_12 ; - сім карта оператору «Лайфселл» № НОМЕР_13 ; - сім карта оператору «ВФ-Україна» № НОМЕР_14 ; - чохол чорного кольору у виді книжки- вважати повернутими потерпілому ОСОБА_4 ;

- виписку коштів по рахунку НОМЕР_8 за період 01.12.2024 - 28.04.2025 залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_5 ,: ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , наразі проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий органом 5129 від 13.12.2024 року, РНОКПП НОМЕР_4

на користь держави процесуальні витрати по справі в сумі 2674.20 гривень (дві тисячі шістсот сімдесят чотири гривні двадцять копійок).

Реквізити для оплати процесуальних витрат по кримінальному провадженню:

Болградська громада

отримувач коштів ГУК в Одеській області/м. Болград/21081100

код за

банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

код банку отримувача: 899998

рахунок отримувача: UA0015660

код класифікації доходів бюджету 21081100

Міру запобіжного заходу до ОСОБА_5 - не застосовувати.

Залишок не відшкодованої суми збитків становить 13 170.00 гривень.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення можуть бути подані апеляційні скарги до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1