Справа № 991/3325/25
Провадження 1-кс/991/3328/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду (ВАКС) ОСОБА_1 (далі-слідчий суддя чи суд),

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу від 15.04.2025 адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб Національного антикорупційного бюро України (НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий опис судового провадження.

15.04.2025 до ВАКС надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 (далі - скаржник) на бездіяльність посадових осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення після отримання заяви про кримінальні правопорушення, для розгляду якої відповідно до статті 35 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) і протоколу автоматичного визначення слідчого судді визначено слідчого суддю ВАКС ОСОБА_1 яким здійснено судовий розгляд 16.04.2025 і 22.04.2025.

2. Короткий виклад скарги та позицій учасників провадження.

2.1. Скаржник у скарзі просив: «1. Відкрити провадження за даною скаргою на бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. 2. Зобов`язати службових осіб Національного антикорупційного бюро України, уповноважених на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінальних правопорушень (за заявою (повідомленням) від 31.03.2025 про вчинені корупційні кримінальні правопорушення) за ознаками передбаченими: ст. 191 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань та надати відповідний витяг з ЄРДР. 3. Розгляд даної скарги здійснити за участю представника (адвоката) ОСОБА_4 »,

що обґрунтовувалось зокрема таким: «04.04.2025 (за допомогою засобів поштового зв`язку), ОСОБА_5 на адресу Національного антикорупційного бюро України було спрямовано повідомлення від 31.03.2025 про вчинення кримінального правопорушення, яке вчинено посадовими особами Агентства з розшуку та менеджменту активами (Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів).

Станом на 15 квітня 2025 року (через 7 днів з моменту подання зазначеного вище повідомлення від 31.03.2025) відомостей про зазначене в повідомленні про кримінальне правопорушення до ЄРДР внесено не було, відповідно і витягу з ЄРДР ані ОСОБА_5 , ані Адвокатське об`єднання «Старокиївське», ані представник - адвокат ОСОБА_4 , не отримували, що свідчить про бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України…

Як вказано вище, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення подано поштовим зв`язком 04.04.2025. Відповідно до даних поштового трекінгу «Укрпошти», заява (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, яку спрямовано ОСОБА_5 , отримано НАБУ- 07.04.2025.

Відзначимо також про те, що подане повідомлення містить всі необхідні відомості, перелік яких передбачено ч. 5 ст. 214 КПК України, та є необхідними для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Додатково відзначу про те, що посадовими особами АРАМ свідомо і в штучний спосіб ігноруються вимоги діючого законодавства України, в т.ч. положення Глави 17 КПК України а саме положення ст. 174 КПК України, та положення ст. 20 Закону про АРМА.

Слід відзначити, що на адресу АРАМ неодноразово спрямовувалися як повідомлення про необхідність перерахування коштів (щодо яких здійснювалось попереднє управління), так і про надання інформації про стан, знаходження та облік відповідних коштів (які належать ОСОБА_5 ). В свою чергу, АРМА надавала надумані відписки, які вочевидь надавали і надають керівництву АРМА вважати, що в такий спосіб створюють ілюзію правомірної відмови в поверненні належних Клієнту коштів, а насправді шляхом використання наданих службових повноважень (згідно ст. 18 КК України: організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій), використовують такі кошти на свій власний розсуд.

Фактично з часу перерахування належних Клієнту коштів (згідно ухвали від 20.09.2023 по справі 461/3230/22 (провадження №1-кс/461/5152/23)) за розпорядженням АРМА, Клієнт втратила змогу бути обізнаною про фактичне знаходження і використання нележаного їй майна (коштів)…

Отже, нормами чинного законодавства України визначено дві правові підстави управління арештованим майном всього дві - судове рішення у кримінальному процесі (ухвала слідчого судді, або суду), або згода самого власника активів. АРМА не має власної дискреції вирішувати, чим йому управляти, а чим - ні. За наявності судового рішення про передання майна в управління, скасування арешту на майно, АРМА зобов`язане його виконувати, так само як і власник активів чи інші особи, які мають на них права, - обов`язковість виконання судових рішень визначає Конституція України.

Відповідно до положень ч.3 ст.20 Закону про АРМА, у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора або судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт розміщених на рахунках Національного агентства грошових коштів або банківських металів, АРМА перераховує відповідні кошти та нараховані за ними проценти або здійснює переказ банківських металів та нарахованих за ними процентів на рахунок їх законного власника протягом трьох робочих днів з дня надання ним інформації про реквізити рахунка.

Аналогічне положення міститься у підпункті 13 пункту 4 Положення про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 1 липня 2018 р. 613 (далі - Положення), Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів перераховує у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора, а також надходження від суду прийнятого ним судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт розміщених на рахунках АРМА коштів або банківських металів, відповідні кошти та нараховані за ними відсотки або здійснює переказ банківських металів та нарахованих за ними відсотків на рахунок їх законного власника.

Станом на день звернення із заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення, належне Клієнту майно (кошти) - не повернуто, тобто виконання вимог ч. З ст. 20 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів разом» (Закону про АРМА) ігнорується службовим особами зазначеного органу, що вказує на те, що Голова Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів - ОСОБА_6 , разом із відповідними заступниками ( ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ), користуючись своїми службовими обов`язками (становищем), тобто яким фактично за рішенням суд від 20.09.2023 у справі 461/3230/22 (провадження 1-кс/461/5152/23) було надано повноваження на певний строк здійснювати дії з управління належним мені майном, заволоділи належними Клієнту коштами, та розпорядились ним на свій розсуд, тобто вчинили кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 5 ст. 191 КК України.

Для приховання слідів свого злочину, вочевидь діючи за попередньою змовою, Голова АРМА та її заступники протиправно використовуючи надані останнім службові повноваження, обґрунтовують протиправність власних дій наявністю в Клієнта громадянства рф, що є безпідставним та надуманим приводом для не виконання вимог ч. 3 ст. 20 Закону про АРМА та не поверненні належного ОСОБА_5 майна…

Таким чином, вважаємо, що вказані службові особи АРМА вчинили злочин, чим в свою чергу завдано шкоду ОСОБА_5 та її родині в розмірі 1 023 973,98 доларів США, що станом на 30.11.2024 згідно офіційного курсу Національного Банку України становило 42 576 838,08 (сорок два мільйони п`ятсот сімдесят шість тисяч вісімсот тридцять вісім гривень 08 копійок)».

З огляду на викладене, вважаємо, що службовими особами Національного антикорупційного бюро України вчинено бездіяльність, яка полягає у не внесенні відомостей до ЄРДР, та як наслідок не надання відповідного підтверджуючого документу у формі витягу, а отже ігнорування завдання кримінального провадження визначеного ст. 2 КПК України.

із доданими копіями такого:1) повідомлення (заяви) про вчинення кримінального правопорушення від 31.03.2025 із доказами направлення та отримання; 2) повідомлення від 03.05.2024; 3) листа АРМА від 09.05.2024 4211/24-38-24/6.1; 4) повідомлення від 16.05.2024; 5) листа АРМА від 22.05.2024 4530/24-38-24/6.1; 6) запиту від 13.08.2025; 7) запиту від 21.08.2025; 8) листа АРМА від 03.09.2024 7834/24-38-24/6.8; 9) повідомлення від 15.11.2024 з додатками до нього та доказами направлення; 10) виписки по рахунку НОМЕР_1 AT «Сенс Банк» від 20.10.2023; 11) ухвали від 20.09.2023 по справі 461/3230/22 (провадження №1- кс/461/5152/23); 12) ухвали від 06.03.2024 по справі 461/3230/22 (провадження №1-кс/461/1442/24); 13) листа АРМА від 22.07.2024 6305/24-38-24/6.8; 14) листа ГУ СБУ від 01.04.2024 за 8/1/3/5-94/222; 15) листа ГУ СБУ від 02.07.2024 за 6/8204 із додатком; 16) листа АРМА від 06.09.2024 8074/24-38-24/6.8; 17) повідомлення від 31.01.2025 із доказами подання; 18) листа АРМА від 17.02.2025 1562/24-40-25/6.8 із доказами направлення; 19) запиту від 29.11.2024 із доказами подання; 20) листа АРМА від 19.12.2024 11910/24-40-24/6.8 із доказами направлення; 21) договору про надання правової допомоги від 18.02.2022; 22) ордеру на ведення справи АН 1569434; 23) свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю 4808 від 26.04.2017. 24) листа АРМА від 19.08.2024 №7198/24-38-24/6.8.

2.2. В судових засіданнях представник скаржника (адвокат) ОСОБА_3 підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Представник НАБУ як органу, гіпотетична бездіяльність якого оскаржувалось, попри належним чином повідомлення про судові засідання в такі не прибував, що відповідно до частини 3 статті 306 КПК не перешкоджало судовому розгляду.

Разом з тим, 16.04.2025 до ВАКС надійшов лист детектива НАБУ ОСОБА_9 від 16.04.2025 №991/3325/25/16603/2025, яким направлено заперечення на скаргу, а саме зокрема таке: «1. До Національного антикорупційного бюро України (далі Національне бюро) надійшла заява ОСОБА_5 (вх. ЗГ Б-3757 від 07.04.2025) щодо можливих неправомірних дій службових осіб Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. 2. Національному бюро стало відомо про судовий розгляд скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Національного бюро, який призначено на 16.04.2025 о 14 год ЗО. Заперечуємо проти задоволення скарги враховуючи наступне. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі Закон) АРМА є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, та/або з управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави або які конфісковано у кримінальному провадженні чи стягнено за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими… Згідно звернення ОСОБА_5 не встановлено факту заподіяння ОСОБА_5 істотної шкоди. Звертаючи увагу на зазначене, за відсутності істотної шкоди, у діях службових осіб Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, не встановлено складу злочину, передбаченого статтями 364, 191 Кримінального кодексу України. Отже за результатами розгляду звернення не наведено об`єктивних даних, дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, у діях службових осіб Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, а тому підстави для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення відсутні», й також містилось прохання розглянути скаргу без участі представника НАБУ та відмовити у її задоволенні.

3. Обґрунтування позиції суду.

3.1. Частиною 1 статті 11 КК визначено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення, а згідно з частиною 1 статті 2 КК, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних елементів, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення, а саме: 1) об`єкт; 2) об`єктивна сторона; 3) суб`єкт; 4) суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу кримінального правопорушення, що виключає її кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Пунктом 1 розділу 2 чинного Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора від 17.08.2023 №231 зі змінами, визначено, що до Реєстру вносяться відомості про: час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність тощо.

Згідно з пунктом 2 глави 3 розділу ІІ цього Положення відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до правового висновку, зробленого у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (ККС ВС) від 30.09.2021 в справі № 556/450/18, «підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР».

Тобто для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації такого діяння саме як кримінального правопорушення за певною статтею КК. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке зініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

3.2. Згідно із частиною 1 статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303-308 КПК.

Пунктами 1-11 частини 1 статті 303 КПК визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, а згідно частини 2 статті 303 КПК скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу.

Зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК передбачено право оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Системне тлумачення статей 214 і 303 КПК свідчить, що предметом судового контролю слідчим суддею може бути бездіяльність уповноваженого органу досудового розслідування у формі невнесення відомостей до ЄРДР після отримання належно обґрунтованої заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, що передбачає такі обов`язкові ознаки: 1) належним заявником до органу досудового розслідування належним чином подана заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення із викладом вагомих обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) після отримання такої заяви чи повідомлення слідчим чи прокурором не внесено у визначений законом строк відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

3.3. Відповідно до частини 1 статті 304 КПК, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною 1 статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що скаржник 04.04.2025 направила до НАБУ через оператора поштового зв`язку «Укрпошта» поштовим відправленням №321 заяву про вчинення кримінального правопорушення, яка отримана НАБУ 07.04.2025, відтак скаржником не пропущений визначений статтею 304 КПК строк на подання скарги.

3.4. Правові підстави, які відносять справи до предметної підсудності ВАКС, визначаються статтею 33-1 КПК із урахуванням статті 216 КПК.

Згідно із статтею 33-1 КПК ВАКС підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 КК (а саме такими вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу. Кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, відповідно до цього кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 366-2, 366-3 цього кодексу), статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини 5 статті 216 КПК. Слідчі судді ВАКС здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності ВАКС відповідно до частини 1 цієї статті.

Частиною 5 статті 216 КПК визначено, що детективи НАБУ здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-2, 366-3, 368, 368-5, 369, 369-2, 410 КК, якщо наявна хоча б одна з таких умов:

1) кримінальне правопорушення вчинено:

- Президентом України, повноваження якого припинено, народним депутатом України, Прем`єр-міністром України, членом Кабінету Міністрів України, першим заступником та заступником міністра, членом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Головою Фонду державного майна України, його першим заступником та заступником, членом Центральної виборчої комісії, Головою Національного банку України, його першим заступником та заступником, Головою Національного агентства з питань запобігання корупції, його заступником, Директором Бюро економічної безпеки України, його заступником, членом Ради Національного банку України, Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, його першим заступником та заступником, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, його першим заступником та заступником, радником або помічником Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України; - державним службовцем, посада якого належить до категорії «А»; - депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатом обласної ради, міської ради міст Києва та Севастополя, посадовою особою місцевого самоврядування, посаду якої віднесено до першої та другої категорій посад; - суддею (крім суддів Вищого антикорупційного суду), суддею Конституційного Суду України, присяжним (під час виконання ним обов`язків у суді), Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої ради правосуддя, Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; - прокурорами органів прокуратури, зазначеними у пунктах 1-4, 5-11 частини 1 статті 15 Закону України «Про прокуратуру»; - особою вищого начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, органів та підрозділів цивільного захисту, вищого складу Національної поліції, посадовою особою митної служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника митної служби III рангу і вище, посадовою особою органів державної податкової служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової служби III рангу і вище; - військовослужбовцем вищого офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України; керівником суб`єкта великого підприємництва, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків;

2) розмір предмета кримінального правопорушення, передбаченого статтями 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 368, 369, 369-2 КК, у п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення, а також предмет кримінального правопорушення або розмір завданої шкоди у кримінальних правопорушеннях, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 364, 410 КК, у дві тисячі і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення (якщо кримінальне правопорушення вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків);

3) кримінальне правопорушення, передбачене статтею 369, частиною 1 статті 369-2 КК, вчинено щодо службової особи, визначеної у частині 4 статті 18 КК або у пункті 1 цієї частини.

3.5. Відповідно до наявних матеріалів, судом встановлено такі обставини:

20.09.2023 ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_10 в справі №461/3230/2222 (провадження №1-кс/461/5152/23) задоволено клопотання старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 , в рамках кримінального провадження №0000363 від 22.10.2021 накладено арешт на майно, яке перебуває у володінні громадянки російської федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , а саме на грошові кошти в розмірі 1 023 973,98 доларів США, які розміщені на банківському рахунку ОСОБА_5 № НОМЕР_3 у АТ «Сенс Банк» (МФО 300346), заборонивши до завершення досудового розслідування та судового розгляду користуватися та розпоряджатися ними у будь-який спосіб, заборонено службовим особам АТ «Сенс Банк» (МФО 300346) до завершення досудового розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженні їх використання та розпорядження ними, зупинивши проведення всіх видаткових операцій по рахункам ОСОБА_5 , зобов`язано службових осіб АТ «Сенс Банк» (МФО 300346) надати особі, яка буде виконувати цю ухвалу суду, виписку банку (довідку) про залишок коштів на арештованому рахунках на момент оголошення ухвали слідчого судді, а у подальшому письмово, у 3-х денний термін, повідомляти Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011) та Головне слідче управління СБ України (вул. Володимирська, 33, м. Київ, 01601) про факти надходження коштів на зазначені рахунки за весь час дії арешту, арештоване майно передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним в порядку та на умовах визначених ст. ст. 19, 20, 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів»,

що зокрема обґрунтовувалось таким: «Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також недопущення втрати речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації є необхідність у накладенні арешту на грошові кошти на суму 1 023 973,98 доларів США, які розміщені на банківському рахунку ОСОБА_5 № НОМЕР_3 у АТ «Сенс Банк» (МФО 300346). Відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі - Закон) управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління. Також, слідчий суддя погоджується, що вказане в клопотанні майно має значну вартість, що перевищує 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак доцільною є передача цього майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним».

06.03.2024 ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_10 в справі №461/3230/22 (провадження № 1-кс/461/1442/24) задоволено клопотання ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, скасовано арешт майна, накладений у межах кримінального провадження №0000363 від 22.10.2021, який накладено ухвалою слідчого судді від 20.09.2023 у справі №461/3230/22 (провадження №1-кс/461/5152/23), а саме арешт грошових коштів у розмірі 1 023 973,98 доларів США, які розміщені на банківському рахунку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) № НОМЕР_3 у АТ «Сенс Банк» (МФО 300346) та скасовано встановлену заборону щодо користування та розпорядження коштами у будь-який спосіб, скасовано заборону службовим особам АТ «Сенс Банк» (МФО 300346) до завершення досудового розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженні щодо використання та розпорядження ними (коштами), із скасуванням зупинення проведення всіх видаткових операцій по рахунку ОСОБА_5 , скасовано обов`язок службовим особам АТ «Сенс Банк» (МФО 300346) надавати виписку банку (довідку) про залишок коштів на рахунку ОСОБА_5 , скасовано передачу арештованого майна (грошових коштів) до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним в порядку та на умовах визначених ст.ст. 19, 20, 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів»,

що зокрема обґрунтовувалось таким: «28 березня 2008 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Рахунок № НОМЕР_3 , що відкритий у АТ «Сенс Банк» (МФО 300346) використовується ОСОБА_12 з липня 2019 року, тобто після одруження. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Положеннями ст. 61 Сімейного кодексу України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Частиною 1 ст. 73 Сімейного кодексу України передбачено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності. Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя дійшов висновку, що надані заявником докази підтверджують факт перебування грошових коштів у спільній власності подружжя. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 є обґрунтованим та підлягає задоволенню».

Згодом ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_4 в її інтересах неодноразово звертались до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (скорочено - Агентство з розшуку та менеджменту активів або АРМА) із листами, де на підставі частини 3 статті 20 Закону про АРМА від 10.11.2015 №772-VIII просив повернути кошти, передані АРМА згідно з ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова в справі №461/3230/2222, на що отримували різноманітні відповіді про неможливість такого повернення з різних підстав.

3.6. Згідно із частиною 1 статті 2 згаданого Закону про АРМА №772-VIII, Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство), є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, та/або з управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави або які конфісковано у кримінальному провадженні чи стягнено за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.

Пунктом 4 статті 1 Закону про АРМА №772-VIII визначено зміст терміну «управління активами» як діяльність із володіння, користування та розпорядження активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави і вирішено питання про їх передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, тобто забезпечення збереження активів, збереження (за можливості - збільшення) їх економічної вартості, передача їх в управління або реалізація активів у випадках та порядку, передбачених цим Законом, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні чи стягнених за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.

Також, частиною 1 статті 19 Закону про АРМА №772-VIII визначено, що Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, а також у позовному провадженні у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави із встановленням заборони користуватися такими активами, сума або вартість яких перевищує 200 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня відповідного року. Зазначені активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів, копії яких надсилаються Національному агентству не пізніше наступного робочого дня після їх винесення (надання) з відповідним зверненням прокурора.

Частинами 1, 3 статті 20 Закону про АРМА №772-VIII визначено таке:

1. Управління грошовими коштами у готівковій та безготівковій формах у будь-якій валюті, а також банківськими металами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні або у позовному провадженні у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, здійснюється Національним агентством шляхом: 1) їх розміщення на депозитних рахунках Національного агентства у відповідній валюті або банківському металі, відкритих у державних банках, визначених на конкурсних засадах у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі, за договором банківського вкладу на вимогу, за наявності висновку Національного банку України про створення умов для визнання банку проблемним або неплатоспроможним; 2) продовження їх розміщення до закінчення строку дії договору депозиту на депозитному рахунку власника в банку, в якому вони були розміщені на момент накладення арешту, із забороною здійснення видаткових операцій та виплати процентів чи доходу в іншій формі згідно з умовами договору. У випадку закінчення строку дії договору депозиту з наступного дня подальше управління відповідними коштами або банківськими металами разом з нарахованими після накладення арешту процентами чи іншими видами доходу здійснюється в порядку, визначеному пунктом 1 цієї частини. Майно банку (крім коштів, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку), а також кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що перебувають у банку та на які накладено арешт, передаються в управління (перераховуються на рахунки) Національного агентства не пізніше наступного робочого дня після надходження до банку платіжної вимоги, оформленої Національним агентством, та доданих до неї копій звернення прокурора, ухвали слідчого судді, суду про накладення арешту…3. У разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора або судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт розміщених на рахунках Національного агентства грошових коштів або банківських металів, Національне агентство перераховує відповідні кошти та нараховані за ними проценти або здійснює переказ банківських металів та нарахованих за ними процентів на рахунок їх законного власника протягом трьох робочих днів з дня надання ним інформації про реквізити рахунка.

Разом з тим, абзацом 5 частини 8 статті 21 Закону про АРМА №772-VIII визначено, що бездіяльність Національного агентства, яка полягає у неповерненні активів, коштів, одержаних від реалізації арештованих активів, а також процентів, нарахованих як плата за користування банком такими коштами, їх законному власнику може бути оскаржена особою, права, законні інтереси якої порушено, у порядку, встановленому законом.

3.7. Кримінальне правопорушення, передбачене статтею 191 КК, формально належить до корупційних кримінальних правопорушень, підслідних НАБУ та предметно підсудних ВАКС.

Частина 2 статті 191 КК передбачає кримінальну відповідальність за привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Об`єктом цього злочину є відносини власності. Об`єктивна сторона: привласнення, розтрата чи заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Суб`єктом є тільки службова особа. Суб`єктивна сторона передбачає прямий умисел і корисливий мотив - одержання матеріальних благ для себе чи іншої фізичної або юридичної особи. Частина 5 статті 191 передбачає такі кваліфікуючі ознаки - вчинення у особливо великих розмірах або організованою групою.

Тобто з об`єктивної сторони стаття 191 КК передбачає три різні форми вчинення злочину: привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем. Привласнення - це незаконне безоплатне утримання майна, ввіреного винному, або майна, яке перебуває в його віданні на законній підставі. Розтрата - це незаконне безоплатне відчуження, використання, витрачання майна, яке було ввірене винному чи перебувало в його віданні (продаж, дарування, споживання, передача іншим особам тощо). Зловживання службовим становищем як спосіб заволодіння майном означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного і безоплатного обертання чужого майна: незаконно дає вказівку матеріально відповідальній особі, підлеглій їй, про видачу майна; отримує майно за фіктивними документами тощо. Специфіка статті 191 КК полягає в тому, що майно, яким особа заволодіває, не ввірене їй, не перебуває в її безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища суб`єкт злочину має право оперативного управління цим майном. Зловживання службовим становищем - це спосіб заволодіння майном. Це означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного і безоплатного обертання чужого майна.

Отже, в будь-якому випадку для притягнення особи до відповідальності за статтею 191 КК необхідно встановити зміст та обсяг повноважень, виявити коло тих службових обов`язків, які визначають компетенцію службової особи та встановлюються відповідними нормативними актами (законами, постановами, положеннями, статутами, наказами, інструкціями тощо) та встановити наявність ознаки «всупереч інтересам служби», тобто чи службова особа ігнорувала покладені на неї функції, діяла на противагу ним, нехтувала службовими обов`язками чи хибно сприймала їх, підривала авторитет владних органів, тобто поводилась незаконно та невідповідно до її статусу.

Проте всупереч вищенаведеному, ОСОБА_5 у заяві до НАБУ як заявник, та скаржник ОСОБА_4 у скарзі до ВАКС, не навели ознак реального привласнення, розтрата або заволодіння її майном шляхом зловживання службовим становищем, вбачаючи ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 191 КК, виключно у тому, що є «обґрунтовані припущення про можливий корупційний інтерес керівника АРМА в особі ОСОБА_6 та її заступників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у не поверненні належних Клієнту коштів, у зв`язку з чим остання спрямувала до НАБУ заяву про злочин від 31.03.2025».

Таким чином, заявник і скаржник, хоч і заявляли про вчинення корупційного кримінального правопорушення за гіпотетичної умови підслідності НАБУ, однак не навели будь-яких переконливих аргументів, які б у своїй сукупності переконували б щодо реального існування ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 191 КК, тому викладені в скарзі доводи скаржника не потребують перевірки засобами кримінального процесу, й відтак такі відомості не повинні вноситися до ЄРДР.

Ба більше, з невідомих причин заявник і скаржник попри тривалий час, який сплив з моменту скасування арешту коштів, досі жодним чином не скористались право на подання позову до суду щодо оскарження бездіяльності Національного агентства, яка полягає у неповерненні активів, а вирішили ініціювати процедуру кримінального переслідування посадових осіб АРМА та застосувати державні механізми здійснення досудового розслідування.

Проте таке доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що реально було вчинено кримінальне правопорушення, враховуючи, що ініціювання кримінального переслідування певної службової особи може мати ознаки наміру використання самого факту гіпотетичного внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень та подальшого здійснення досудового розслідування, під час якого будуть обмежуватись права та свободи такої особи, винятково із метою тиску на неї. Тому безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та ще й є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

3.8. Відповідно до частини 2 статті 307 КПК, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Дослідивши та оцінивши відомості, наведені у скарзі і заяві про вчинення кримінального правопорушення, судом не встановлено будь-яких об`єктивних та суб`єктивних ознак складу корупційного кримінального правопорушення, передбаченого статтею 191 КК, тому скаржником не доведено обов`язок посадових осіб НАБУ внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення та як наслідок бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за наслідками надходження заяви про кримінальні правопорушення, й тому в задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись статтями 303-309, 369-372, 532 КПК суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні скарги від 15.04.2025 адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення або отримання її копії (якщо ухвала постановлена без виклику осіб) шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошений 28.04.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1 ____________