ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6623/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/297/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст. 185КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , непрацюючого, одруженого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, судимого 26 травня 2025 року Тернопільським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 2 місяці 18 днів,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано не відбуту міру покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 26 травня 2025 року та остаточне покарання визначено 1 рік (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі.

У справі вирішено питання арешту майна, речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 достовірно знаючи, що в країні діє воєнний стан, який введений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, вчинив кримінальне правопорушення проти власності за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 в період часу 14 год. 05 березня по 08 год. 30 хв. 07 березня 2025 року зайшов на територію господарства АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_8 .. Скориставшись, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом віджиму вхідних дверей, таємно проник усередину житлового будинку, звідки викрав: грошові кошти в сумі 3000 грн., 2 долари США, що по курсу Національного банку України становить 82,54 грн., чоловічий наручний годинник «Командирские» без ремінця вартістю 543,38 грн. В загальному ОСОБА_7 викрав грошові кошти та товарно-матеріальні цінності на за загальну суму 3625,92 грн., чим заподіяв ОСОБА_8 збитки у вказаному розмірі.

За таких обставин, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення -крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене з проникненням в житло, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить змінити вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року, яким ОСОБА_7 визнано винним за ч. 4 ст. 185 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 1 року 4 місяців обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду, яким засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 2 місяці 18 днів та покарання за даним вироком, визначивши остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

Врешті вирок залишити без змін.

Вважає, що вирок суду не відповідає вимогам закону у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема незастосування судом закону, який підлягає застосуванню (ст. 70 КК України) та застосування закону, який не підлягає застосуванню (ст. 71 КК України).

Зазначає, що вироком суду встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_7 скоєно кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України у період часу з 05.03.2025 по 07.03.2025. Однак, вироком Тернопільського міськрайонного суду від 26.05.2025 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням остаточне покарання у виді 1 року 2 місяців 18 днів обмеження волі. Вказаний вирок не оскаржувався та набрав законної сили 26.06.2025.

Враховуючи викладене, апелянт вважає, що у даному кримінальному провадженні підлягає до застосування ст. 70 КК України, а не ст. 71 КК України, що застосована судом.

Вказує, призначене ОСОБА_7 покарання із застосування ст. 71 КК України, не відповідає вимогам кримінального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечив апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, досліджувалися судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема незастосування судом закону, який підлягає застосуванню (ст. 70 КК України) та застосування закону, який не підлягає застосуванню (ст. 71 КК України), колегія суддів визнає обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Окрім того, положеннями ч. 4 ст. 70 КК України визначено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Згідно зі ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановления вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що злочин, передбачений ч.4 ст. 185 КК України, за який ОСОБА_7 засуджено, у цій справі, до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців обмеження волі, останній вчинив у період часу з 05.03.2025 по 07.03.2025.

Також, з матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 було засуджено вироком Тернопільського міськрайонного суду від 26.05.2025 за ч.2 ст. 389 КК України у виді 1 року 2 місяців 18 днів обмеження волі. Вказаний вирок не оскаржувався та набрав законної сили 26.06.2025.

За таких обставин, при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання підлягали застосуванню положення ч.4 ст.70 КК України, а не ст. 71 КК України, оскільки ОСОБА_7 був засуджений попереднім вироком 26.05.2025, тобто до постановлення вироку у даній справі.

Враховуючи викладене, колегія вважає, що у даному кримінальному провадженні підлягає до застосування ст. 70 КК України, а не ст. 71 КК України, що застосована судом. Судом незастосований закон, який підлягає застосуванню (ст. 70 КК України), водночас застосовано закон, який не підлягає застосуванню (ст. 71 КК України).

З урахуванням наведеного, враховуючи, що зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 07.08.2025 щодо ОСОБА_7 слід змінити та призначити обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок, в тому числі, в інших випадках ніж визначені п.1-3, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого, як у даному кримінальному провадженні.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, в тому числі неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців обмеження волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 26 травня 2025 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 2 (два) місяці 18 днів та покарання за даним вироком, визначити остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

Врешті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді