Дата документу 09.05.2025Справа № 554/6030/25
Провадження № 1-кс/554/6209/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, відбуваючого покарання у вигляді 7 років позбавлення волі за вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04.08.2022 року, в державній установі «Крюковська виправна колонія (№29)», розташованої за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Божківське, вул. Миру, 4,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, по матеріалам досудового розслідування № 0000152, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 . В клопотанні орган досудового розслідування необхідність прийняття такого рішення аргументував наступним.

Слідчим управлінням ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000152 від 20.02.2025 року за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України, за фактом вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи неодноразово засудженим за вчинення злочинів, а саме: 21.04.2015 року Володимерицьким районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 240 КК України до штрафу в розмірі 6800 гривень; 23.05.2018 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, остаточне покарання 6 місяців арешту; 04.08.2022 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 286-1 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 років, який з 23.12.2022 року перебуває у державній установі «Крюковська виправна колонія (№29)», розташованої за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с.Божківське, вул. Миру, 4, не бажаючи ставати на шлях виправлення, в кінці січня 2025 року, більш точна дата органом досудового розслідування не встановлена, знаходячись на території зазначеної установи виконання покарань, діючи за попередньою змовою групою осіб з відомим йому ОСОБА_7 , з яким разом відбували покарання в названій установі до 15 січня 2025 року, та якого переведено для подальшого відбування покарання до ДУ «Кагарлицька ВК № 115», під приводом повернення неіснуючого боргу загальною сумою 27 000 гривень, який начебто виник внаслідок діяльності потерпілого ОСОБА_8 , який разом з ними відбував покарання за вчинення кримінального правопорушення на території вказаної установи, пов`язаної з програшем останнім грошових коштів на спортивних ставках футбольних матчів різних клубів, через Інтернет мережу, висловили вимогу ОСОБА_8 передати їм грошові кошти у вказаній сумі, погрожуючи застосуванням фізичного впливу та нанесенням тілесних ушкоджень у разі відмови.

Сприймаючи реальність виконання вказаних погроз, побоюючись за своє життя та здоров`я, з метою уникнення подальших конфліктних ситуацій, ОСОБА_8 був змушений погодитися на неправомірну сумісну вимогу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , перебуваючи під постійним психологічним тиском з боку вказаних осіб, і в кінці січня 2025 року віддати їм частину від указаної суми розміром 1000 гривень, сплативши її на банківську картку № НОМЕР_1 , номер якої йому був наданий вказаними особами.

У подальшому, в лютому 2025 року, після того як ОСОБА_8 почав уникати телефонного спілкування з ОСОБА_7 через Інтернет мережу та зустрічі із ОСОБА_4 , останній 14 лютого 2025 року, перебуваючи в кімнаті № 8 гуртожитку №1 ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)», розташованої за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Божківське, вул. Миру, 4, де в той час перебував потерпілий ОСОБА_8 , застосовуючи фізичну силу, наніс йому декілька ударів руками по верхнім кінцівкам, якими він прикривав голову та верхню частину тулубу, чим спричинив ОСОБА_8 фізичний біль.

При цьому, ОСОБА_7 , знаходячись в іншій установі виконання покарань, періодично телефонував до потерпілого ОСОБА_8 , а ОСОБА_4 зустрічав останнього, погрожуючи йому насильством, чекаючи у майбутньому передачі від нього грошових коштів під приводом неіснуючого боргу.

Таким чином, унаслідок вчинення вказаних умисних протиправних дій ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тобто у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчиненої за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

25 квітня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

З метою запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, просила задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання. Вказала на те, що підозрюваний відбуває покарання у виді позбавлення волі, тому ризики взагалі відсутні. Органом досудового розслідування з приводу наявності ризиків використані в клопотанні лише загальні фрази, тоді як не доведено яким саме чином ОСОБА_4 , перебуваючи в місцях позбавлення волі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого, свідків, сховати, знищити речі. Просила відмовити в задоволенні клопотання. В іншому випадку застосувати домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , або заставу.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Встановлено, що СУ ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000152 від 20.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

25 квітня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, який з 23.12.2022 року відбуває покарання у вигляді 7 років позбавлення волі за вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04.08.2022 року у Державній установі «Крюковська виправна колонія (№29)».

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя встановив, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, та які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджуються долученими до матеріалів клопотання доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 28.02.2025 року; наданим 28.02.2025 року адміністрацією ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» відеозаписом від 14.02.2025 року, проведеним в одному з приміщень вказаної установи, під час якого відбувалося спілкування між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на одному оптичному носії інформації; протоколом огляду, наданого 28.02.2025 року відеозапису, під час якого зафіксовано нанесення ОСОБА_4 ударів ОСОБА_8 та висловлювання погроз у присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; протоколом огляду від 03.03.2025 року персонального комп`ютера, належного потерпілому ОСОБА_8 ноутбука марки «АСУС», наданого останнім для огляду, в якому міститься інформація в електронному вигляді, зафіксована під час спілкування потерпілого та ОСОБА_7 з погрозами фізичною розправою при відмові потерпілого передати грошові кошти; протоколом пред`явлення потерпілому ОСОБА_8 голосу ОСОБА_7 від 17.04.2025 року, під час проведення якого він впізнав голос останнього як особи, яка вимагає від нього грошові кошти; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 від 17.04.2025 року, під час якого він пояснив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 продовжують вимагати від нього грошові кошти, при цьому надали йому номер банківської картки, на яку потрібно перерахувати грошові кошти; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_11 голосу ОСОБА_7 від 17.04.2025 року, під час проведення якого він впізнав голос останнього, який раніше відбував покарання в ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)», де він працює на посаді старшого оперативно-уповноваженого; показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що, працюючи тривалий час в ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» на посаді старшого оперативно-уповноваженого та спілкуючись із особами, які там знаходяться, йому стало відомо про факт вимагання грошових коштів у відомого йому ОСОБА_8 з боку інших засуджених; протоколом додаткового огляду від 21.04.2025 року персонального комп`ютера, належного потерпілому ОСОБА_8 ноутбука марки «АСУС», наданого останнім для огляду, в якому міститься інформація в електронному вигляді, зафіксована під час спілкування потерпілого та ОСОБА_7 ; протоколом обшуку кімнати № 79 відділення № 3 ДУ «Крюковська виправна колонія № 29», де перебуває ОСОБА_4 , під час якого вилучено одяг, в який він був одягнутий 14.02.2025 року під час нанесення ударів потерпілому ОСОБА_8 , та вилучено комп`ютерну техніку, за допомогою якої він спілкувався із ОСОБА_7 ; протоколом обшуку кімнати № 89 відділення № 3 ДУ «Крюковська виправна колонія № 29», де перебуває ОСОБА_10 , під час якого вилучено грошові кошти, застосовані працівниками поліції під час викриття зазначеного кримінального правопорушення; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого, доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, та тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Також, серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Згідно ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Разом з цим, слідчим суддею встановлено та аналогічне достеменно відомо прокурору та слідчому, що підозрюваний ОСОБА_4 відбуває покарання у вигляді 7 років позбавлення волі за вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04.08.2022 року в державній установі «Крюковська виправна колонія (№29)».

Отже, підозрюваний ОСОБА_4 на день розгляду клопотання відбуває покарання в Державній установі «Крюковська виправна колонія (№29)», тобто не має фізичної можливості вчинити будь-які дії, спрямовані на перешкоджання досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні №0000152 від 20.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, що свідчить про відсутність ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Слід звернути увагу на те, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими (ст.1 Кримінально-виконавчого кодексу України) .

Отже, контроль за виконанням обов`язків ув`язненими здійснює адміністрація установи виконання покарань відповідно до вимог Кримінально-виконавчого кодексу України.

Таким чином, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не знайшли свого підтвердження, оскільки ОСОБА_4 вже відбуває покарання в місцях позбавлення волі, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Прокурор не довів наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України, також не надав, всупереч вимог ст.132 КПК України, докази на підтвердження заявлених ним ризиків.

Отже доводи, на які посилається слідчий у своєму клопотанні стосовно існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки клопотання не містить належного обґрунтування, яким чином підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства в ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)».

Таким чином, є цілком очевидним, що "подвійний" арешт особи може становити серйозне порушення норм КПК, а саме незаконне позбавлення волі, оскільки, очевидно, що особа наразі вже перебуває в умовах несвободи та відбуває покарання у виді позбавлення волі на підставі вироку суду в іншій кримінальній справі, який набрав законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність усіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05 від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Отже, за вказаних обставин, "подвійний" арешт людини в різних провадженнях порушує право особи на звільнення, оскільки скасування арешту в одному із проваджень не буде мати наслідком звільнення особи, так як існують інші арешти. В цьому випадку, право особи на звільнення буде мати ілюзорний характер, що є неприпустимим згідно з усталеною практикою ЄСПЛ.

Таким чином, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, по матеріалам досудового розслідування №0000152, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2025 року, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1