Провадження № 1-кс/752/1130/25
У Х В А Л А

23 травня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000301 від 26.05.2022 року,

ВСТАНОВИВ:

до Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000301 від 26.05.2022 року.

В обґрунтування доводів клопотання заявник зазначає, що в рамках вказаного кримінального провадження 21.02.2024 слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва постановлено ухвалу про накладення арешту на майно вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 майно, а саме на: мобільний телефон Iphone 14 pro max s/n НОМЕР_1 ; сім карта Vodofon з номером НОМЕР_2 ; сімка карта «київстар» з номером НОМЕР_3 ; флеш - накопичувач «Mbyte» №0631150; вінчестер s/n JP1570FR0TT3RK; мобільний телефон та ім картку з флеш - накопичувач kiv1138214.

Заявник вказує, що арешт накладено необґрунтовано. При цьому, власники арештованого майна у даному кримінальному провадженні не мають жодного статусу, а застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження унеможливлює власникам вільно володіти своїм майном, а тому арешт майна підлягає скасуванню.

Просив скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді, а саме на: мобільний телефон Iphone 14 pro max s/n НОМЕР_1 ; флеш - накопичувач «Mbyte» №0631150; вінчестер s/n JP1570FR0TT3RK.

В судове засідання заявник клоптання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно.

Прокурор звернувся із заявою про розгляд клопотання за його відсутності.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Звертаючись зі своїм клопотанням заявник вказує, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки власники майна не мають жодного статусу у даному кримінальному провадженні, клопотання про арешт майна розглядалось без виклику власників, у зв`язку з чим такий арешт майна підлягає скасуванню.

У той же час, заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, заявлені вимоги не підтримав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика Європейського суду з прав людини, вказує, що особі, яка звертається із клопотанням до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки.

Також кримінальним процесуальним законом обумовлено принцип диспозитивності, за яким сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.26 КПК України), а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

Таким чином, враховуючи відсутність будь яких доказів, які б свідчили на користь доводів заявника, слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість клопотання про скасування арешту майна.

Отже, оскільки заявником не доведено, що арешт накладено необґрунтовано, а у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, як того вимагають положення ч. 2 ст. 174 КПК України, слідчий суддя не вбачає правових підстав для скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 174, 309, КПК України, слідчий

суддя,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000301 від 26.05.2022 року (справа №463/36/24), відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1