Справа № 489/3349/25
Провадження № 1-кп/489/710/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

01 травня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали щодо вчинення кримінального проступку у кримінальному провадженні №0000062 від 24.03.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Киселівка Снігурівського району Миколаївської області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, не працюючої, не заміжньої, не маючої на утриманні неповнолітніх дітей, відповідно до обвинувального акту зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту 21.03.2025 о 09:00 год. ОСОБА_2 , знаходячись біля будинку № 14/13 по вул. Будівельників в м. Миколаєві, в банкоматі АТ КБ «ПриватБанк» знайшла банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» для виплат № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_3 , яка в силу положень ст. 1 ЗУ «Про інформацію», пунктів 13, 56 ст. 1, ст. 38 ЗУ «Про платіжні послуги» та примітки до ст. 358 КК України, є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію та є електронним платіжним засобом у вигляді пластикової картки, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом, та видана повноважною особою, а саме емітована АТ КБ «ПриватБанк».

Далі, ОСОБА_2 , не вчинивши жодних дій щодо повернення банківської картки власнику, правоохоронним органам чи АТ КБ «ПриватБанк», тим самим позбавивши потерпілу можливості використовувати зазначену картку за призначенням, залишила її собі, маючи на меті подальше її використання у власних корисливих цілях для заволодіння грошовими коштами, тим самим привласнивши вказану банківську картку, та з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, після чого розрахувалась нею за товар в магазині по вул. 8 Поздовжня, 2-В, м. Миколаєва Миколаївської області 21.03.2025 о 10:00 годині на суму 110 гривень; 21.03.2025 в період часу з 10:27 год. до 10:30 год. здійснила три покупки на загальну суму 1062,58 грн; 21.03.2025 об 11:32 год. в магазині по просп. Богоявленському, 21, м. Миколаєва здійснила покупку товару на суму 55 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 своїми умисними діями вчинила привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів, тобто скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Під час досудового розслідування підозрювана ОСОБА_2 беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодна з розглядом обвинувального акта за її відсутності. До суду прокурор надіслав обвинувальний акт з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні, до якого додані: письмова заява підозрюваної ОСОБА_2 від 29.04.2025, складена в присутності захисника ОСОБА_4 , щодо беззаперечного визнання нею своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами вчинення кримінального правопорушення, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою статті 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні; письмова заява потерпілої ОСОБА_3 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами вчинення кримінального правопорушення, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, а також матеріали досудового розслідування (кримінального провадження №0000062 від 24.03.2025), у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваною ОСОБА_2 своєї винуватості.

Вивчивши обвинувальний акт, додані до нього матеріали та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 своїми умисними діями вчинила привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів, тобто скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, характеризується посередньо, раніше не судима, не працює, на лікуванні у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_2 , суд визнає вказане в обвинувальному акті щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_2 , судом не встановлено.

Ураховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка не працює, раніше не судима, не заміжня, не має на утриманні неповнолітніх дітей, характеризується позитивно, визнання нею своєї вини, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України. Саме вказаний вид та міра покарання, на переконання суду, є необхідними й достатніми для її виправлення і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази та витрати на залучення експертів відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_2 у даному кримінальному провадженні запобіжний захід не застосовувався та оскільки суд дійшов висновку про можливість призначення їй покарання у виді штрафу, тому відсутні підстави для застосування відносно неї запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що вона зобов`язана сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Запобіжний захід обвинуваченій до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Інгульський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1