Справа №592/564/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/695/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в залі суду в м. Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 січня 2025 року, якою клопотання засудженої ОСОБА_7 про звільнення від покарання залишено без задоволення, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2024 року, клопотання засудженої ОСОБА_7 про звільнення від покарання залишено без задоволення.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що відповідно до ч. 2 ст. 11, ч. 3 ст. 18, ст. 89 КВК, слідчий ізолятор не є місцем відбування покарання, незважаючи на те, що ОСОБА_7 була тимчасово залишена в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» для участі в іншому кримінальному провадженні, а згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 74 КК України, має вирішувати суд в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, заступник керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, відповідно якої просить ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 січня 2025 року, скасувати та постановити нову ухвалу, відповідно до якої клопотання засудженої ОСОБА_7 про звільнення від покарання, призначеного вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2024 року, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, у зв`язку з декриміналізацією, задовольнити, звільнивши ОСОБА_7 від покарання у виді 03 років позбавлення волі за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Так, вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2024 року відносно ОСОБА_7 набрав законної сили та звернений до виконання шляхом направлення розпорядження про виконання вироку до установи попереднього ув`язнення, а саме ДУ «Сумський слідчий ізолятор». А тому можливо дійти висновку про те, що наразі даний вирок фактично вже виконується в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», яка перебуває у межах територіальної юрисдикції Ковпаківського районного суду м. Суми.

У той же час, причинами не направлення засудженої ОСОБА_7 до визначеного їй місця відбування покарання є наявність ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2024 року у іншому кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_7 не обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за вчинення якого ОСОБА_7 була засуджена вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2024 року, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого остання засуджена, не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння ким наразі передбачено саме кримінальну відповідальності двох неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

У зв`язку зі зазначеним, оскільки кримінальна караність одного з діянь, за вчинення якого засуджена ОСОБА_7 усунута, суд першої інстанції мав прийти до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, останню необхідно звільнити від призначеного за ч. 4 ст. 185 КК України покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, прокурора у кримінальному провадженні, котрий підтримав вимоги поданої апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, думку засудженої ОСОБА_7 із захисником ОСОБА_8 , котрі не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали ухвалу сулу незаконною та необґрунтованою, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

ОСОБА_7 засуджена вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.04.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

ОСОБА_7 визначено відбувати покарання у ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)». На підставі ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 29.04.2024 обвинувачену за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні №0002825 від 20.10.2020 ОСОБА_11 залишено в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» на весь час розгляду кримінального провадження.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні клопотання засудженої своє рішення мотивував тим, що відповідно до ч. 2 ст. 11, ч. 3 ст. 18, ст. 89 КВК, слідчий ізолятор не є місцем відбування покарання, незважаючи на те, що ОСОБА_7 була тимчасово залишена в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» для участі в іншому кримінальному провадженні, а згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 74 КК України, має вирішувати суд в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Колегія суддів зазначає, що відмовляючи в задоволенні клопотання з таких підстав, суд першої інстанції дотримався в певній мірі судової практики, тому зазначати, що суд порушив вимоги кримінального процесуального закону, чи допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, підстав не має.

Разом з тим, колегія суддів перевіривши обставини звернення засудженої з клопотанням до суду першої інстанції, та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне відступити, виключно в даному кримінальному провадженні, від вже сформованої судової практики, яка передбачає, що розгляд питань про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 74 КК України, має вирішувати суд в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, виходячи з таких обставин.

Так, дійсно ОСОБА_7 визначено відбувати покарання у ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)».

На підставі ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 29.04.2024 обвинувачену за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні №0002825 від 20.10.2020 ОСОБА_11 залишено в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» на весь час розгляду кримінального провадження, при цьому, запобіжний захід до ОСОБА_11 в кримінальному провадженні №0002825 не обирався.

Тобто, ОСОБА_11 перебуває під вартою виключно за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2024 року і причинами не направлення засудженої ОСОБА_7 до визначеного їй місця відбування покарання є наявність ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2024 року про залишення її в Сумському СІЗО, у іншому кримінальному провадженні.

Також, як слідує з наявної в матеріалах провадження ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року, засуджена ОСОБА_7 вже зверталася до суду за місцем визначеного їй відбування покарання ( Качанівська виправна колонія №54), і ухвалою цього суду її клопотання було повернуто з підстав, що вона фактично не відбуває покарання в зазначеній колонії, оскільки перебуває в Сумському СІЗО.

Тобто, засуджена ОСОБА_7 вичерпала всі можливості для звернення з клопотанням про застосування до неї Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, і таке клопотання засудженої наразі залишається для неї невирішеним.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на ч. 2 ст. 74 КК України, якою встановлено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Такі обставини, колегія суддів вважає виключними, тому з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, клопотання засудженої в якому йде мова про скасування вироку і негайне звільнення її з під варти у зв`язку із декриміналізацією вчиненого діяння, підлягає розгляду.

Так, згідно вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2024 року, ОСОБА_7 була визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі, за те , що 13.11.2023 року, в умовах воєнного стану, перебуваючи в аптеці, здійснила крадіжку майна на 305 грн, та 17.11.2023 року в цій же аптеці, здійснила крадіжку майна вартістю 299 грн.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Вказаним Законом №3886-IX внесені зміни у ст.51 КУпАП, якою передбачено, що особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за ст.ст. 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24, Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

За змістом ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, сума неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу (у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року).

Для кваліфікації правопорушення адміністративного чи кримінального, у даному випадку, слід враховувати неоподатковуваний мінімум 2023 року, який становив 2 481 грн.

З огляду на те, що ОСОБА_7 було вчинено викрадення чужого майна на суми, які є меншими за розмір, з якого, відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України, настає кримінальна відповідальність, то ці епізоди слід вважати дрібною крадіжкою, що не підпадає під кримінально каране діяння.

Частиною 2 ст. 74 КК України встановлено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З врахуванням вищезазначеного ОСОБА_7 підлягає звільненню від покарання, у виді 3 років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначеного вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2024 року, у зв`язку з усуненням караності діяння, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 січня 2025 року, якою клопотання засудженої ОСОБА_7 про звільнення від покарання було залишено без задоволення, та постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженої ОСОБА_7 задовольнити і звільнити її від покарання у виді 3 років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначеного вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2024 року, у зв`язку з усуненням карності діяння.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 січня 2025 року, якою клопотання засудженої ОСОБА_7 про звільнення від покарання, залишено без задоволення скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженої ОСОБА_7 задовольнити.

Звільнити засуджену ОСОБА_7 від покарання у виді 3 років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначеного вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2024 року, у зв`язку з усуненням караності діяння, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4