Справа № 699/1573/24
Номер провадження № 1-кп/699/42/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.25 м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з повною технічною фіксацією матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні від 10.09.2024 № 0000157

за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Хильки Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньо спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 28.08.2024 близько 23 гол. 55 хв., перебуваючи біля багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , па ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_6 , реалізовуючи свій умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, штовхнув потерпілого у лобову ділянку голови лівою долонею своєї руки, а металевим предметом, який тримав у правій руці, відразу завдав один удар в область шиї зліва, в результаті чого завдав потерпілому тілесні ушкодження у вигляді садна лівої бокової поверхні шиї, що відповідно до висновку експерта Корсунь-Шевченківського міжрайонного відділення КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 05-11-01/151 від 16.09.2024, відноситься до легких тілесних ушкоджень, які не спричиняють короткочасного розладу здоров`я.

Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України завдав умисне легке тілесне ушкодження.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Обсяг доказів

Судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання стосовно доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Обвинуваченому роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України та наслідки розгляду кримінального провадження у такому порядку, а саме позбавлення права оспорювати встановлені фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, урахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

2.2. Щодо розгляду кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених зокрема статтею 125 КК України.

Згідно зі ст. 478 КПК України потерпілий має право подати до слідчого, дізнавача, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяву про вчинення кримінального правопорушення протягом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення певного кримінального правопорушення.

Кримінальні провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України розпочаті за заявою потерпілого ОСОБА_6 .

Проте під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 участі у засіданнях по справі не брав, своєї позиції щодо обвинувачення не висловлював. Судом вживалися заходи щодо встановлення місця перебування потерпілого, під час яких з`ясовано, що він протягом тривалого часу відсутній за місцем проживання та його актуальна адреса не встановлена. Ймовірно перебуває на території Республіки Польщі та до закінчення воєнного стану повертатися не планує.

Отже, ужиті заходи попри їх об`ємність не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні потерпілого у кримінальному провадженні.

Підстави для залучення інших осіб до провадження в якості потерпілих відсутні.

У справах приватного обвинувачення обов`язковою фігурою крім потерпілого є також прокурор, за винятком випадків, коли він відмовився від обвинувачення. Тож, сучасний стан справ передбачає множинність суб`єктів на стороні обвинувачення в провадженнях приватного обвинувачення, а відтак смерть потерпілого не призводить до зникнення вказаної сторони, оскільки з моменту внесення інформації до ЄРДР обов`язок здійснювати кримінальне переслідування покладається на органи слідства і прокуратури. При цьому даний обов`язок зберігається до моменту завершення кримінального провадження, що знаменується ухваленням судом вироку або закриттям провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення чи за однією з інших підстав, передбачених законом.

Водночас, КПК України не називає такої підстави для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення як неявка потерпілого у судове засідання, а також не дає жодних підстав ототожнювати даний юридичний факт з відмовою потерпілого від обвинувачення по цій категорії проваджень.

Згідно з положеннями КПК України у провадженнях приватного обвинувачення з моменту внесення інформації до ЄРДР кримінальне переслідування забезпечують державні органи, а неявка потерпілого в судові засідання не ліквідує сторону обвинувачення, тож провадження має продовжуватися у звичайному режимі.

2.3 Показання обвинуваченого ОСОБА_4 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого правопорушення, викладені в обвинувальному акті. До свого вчинку ставився негативно, щиро каявся.

2.4. Дослідження письмових доказів сторони обвинувачення.

Стороною обвинувачення надано витяг з ЄРДР та низку документів, які характеризують обвинуваченого.

Так, за місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався.

Відповідно до довідки КНП «Корсунь-Шевченківська багатопрофільна лікарня» від 17.09.2025 № 157 ОСОБА_4 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

2.5. Висновки щодо доведеності винуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів оцінив з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши у судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд дійшов висновку, що надані докази є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Крім того, надані державним обвинуваченням докази є допустимими, оскільки зібрані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Під час судового розгляду встановлено, що надані державним обвинуваченням докази є достовірними та достатніми, оскільки не суперечать один одному, та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.

Отже, судом поза розумним сумнівом встановлено, а стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а саме заподіяв потерпілому умисне легке тілесне ушкодження.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

В обвинувальному акті зазначено, що обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття, а обставини, які обтяжують покарання не встановлені.

Суд погоджується з такою позицією.

4. Мотиви призначення покарання.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорій проступків відповідно до ст. 12 КК України, особу винного, який характеризується позитивно, бере до уваги щире каяття як обставину, яка пом`якшує покарання, а також враховує відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити найменш обтяжливе покарання в межах санкції інкримінованої статті, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов заявлено не було.

Щодо обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, підстав для його застосування не вбачається.

Процесуальні витрати відсутні. Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 7, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосовувати.

Речовий доказ: компакт диск з відеозаписом, наданий потерпілим ОСОБА_6 , який приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0000157 залишити при матеріалах досудового кримінального провадження.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану суд обмежується проголошенням резолютивної частини вироку, з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

СуддяОСОБА_1