ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №:11-кп/818/1513/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком вказаного суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харкова, українку, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, незаміжню, офіційно непрацюючу, яка має на утриманні повнолітнього сина з інвалідністю ОСОБА_9 , яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судиму, останній раз 12 червня 2024 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду, -

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України з призначенням покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту ОСОБА_7 частину покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2024 року у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду, при цьому застосовано пп. «а-1» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України і переведено 4 (чотири) місяці пробаційного нагляду в 2 (два) місяці позбавлення волі, виходячи із співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду, та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 2 (два) місяці.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Долю речових доказів і процесуальних витрат визначено відповідно до ст.ст. 100, 126 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше засудженою за вчинення кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, на шлях виправлення і перевиховання не стала, належних висновків для себе не зробила та достовірно знаючи, що 12.06.2024 її засуджено Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 одного року пробаційного нагляду, знову вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи особою, яка вживає психотропні речовини, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, у невстановлені дату та час використовуючи всесвітню мережу Інтернет, з безкоштовного мобільного меседжеру «Telegram», зі свого мобільного телефону, абонентський номер НОМЕР_1 , замовила в телеграм-боті «Укршоп» у невстановленої особи психотропну речовину «солі» (PVP), обіг якої заборонено, оплативши шляхом переказу на невстановлений рахунок, через термінал самообслуговування Easy Pay грошові кошти в сумі 600,00 грн, після чого отримала повідомлення з інформацією про точне місце знаходження схованки з придбаною нею психотропною речовиною, розташоване поряд зі станцією метро «Київська» у м. Харкові.

Далі, ОСОБА_7 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання психотропних речовин, 16.09.2024 близько 17-30 годині прибула за адресою вказаною продавцем, на відкритій ділянці місцевості біля станції метро «Київська» у м. Харкові, у землі знайшла схованку з придбаною нею через мережу Інтернет мережу психотропною речовиною, у вигляді згортку обмотаного ізоляційною стрічкою, який розгорнула та впевнившись в наявності всередині полімерного пакету з психотропною речовиною, розділила його на два пакети та поклала вказані пакети до кишені сумки, яку мала при собі, відтак незаконно придбала та стала незаконно зберігати при собі психотропну речовину, для особистого вживання без мети збуту.

У подальшому, протиправна діяльність ОСОБА_7 була припинена 16.09.2024 в період часу з 18-15 до 18-50 годин за адресою м. Харків, вул. Тополєва, 4Б працівниками поліції, де в ході огляду місця події, у останньої було виявлено та вилучено речовину, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину PVP, обіг якої заборонено. Маса PVP, в складі наданої на дослідження речовини, склала: 0,3227 грам, яку ОСОБА_7 незаконно придбала та незаконно зберігала при собі для власного вживання без мети збуту.

Таким чином, дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене особою протягом року після засудження за цією статтею.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягає застосуванню, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, тобто через його м`якість.

Просив ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною за ч. 2 ст. 309 КК України з призначенням покарання у виді 1 року позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України та призначенням остаточного покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскільки за попереднім вироком ОСОБА_7 було призначене покарання, яке слід відбувати реально, то під час постановлення нового вироку із застосуванням положень ст. 71 КК України суд не може звільнити обвинувачену від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор просив про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 вважали, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченої та її захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, дії обвинуваченої відповідають кваліфікації за інкримінованим їй кримінальним правопорушенням, а висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через його м`якість, то колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, при цьому виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи її при цьому від його відбування, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винної, яка вину у вчиненому визнала, щиро розкаялася, активно сприяла органу досудового розслідування у розкритті кримінального правопорушення, не працює, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом та на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має постійне місця реєстрації та проживання, від її дій не настало тяжких наслідків, має на утриманні дитину: повнолітнього сина інваліда з дитинства ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинила кримінальне правопорушення під час відбуття покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2024 року.

Обставиною, яка, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції визнано щире каяття обвинуваченої.

Обставин, що, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено.

Переглядаючи вирок суду в частині правильності призначення ОСОБА_7 покарання, колегією суддів встановлено та не спростовано стороною обвинувачення, що з вересня 2024 року ОСОБА_7 більше до кримінальної відповідальності не притягувалася.

Не було надано стороною обвинувачення і офіційних даних про порушення ОСОБА_7 обов`язків, покладених на останню відповідно положень ст. 76 КК України.

Наведене свідчить про те, що обвинувачена ОСОБА_7 дійсно усвідомила протиправність своїх дій, стала на шлях виправлення та, наразі, не є суспільно-небезпечною особою, виправлення якої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Будь-яких нових даних, провокуючих особистість обвинуваченої ОСОБА_7 стороною обвинувачення надано не було, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про м`якість призначеного обвинуваченій покарання, не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів під час апеляційного перегляду бере до уваги висновок досудової доповіді, наданої Київським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 07 квітня 2025 року з якого вбачається, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

Крім того, колегія суддів не може залишити поза увагою той факт, що у разі призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі без піклування залишиться її недієздатний син, який є особою з інвалідністю ОСОБА_9 .

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при досить повному та ретельному вивченні особистості обвинуваченої, обґрунтовано зробив висновок про те, що дані, які характеризують обвинувачену поряд із наявністю обставин, які можна визнати пом`якшуючими, дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства.

Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинувачену дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо виду та розміру покарання та вважає його необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження нею нових злочинів.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 420, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 23.04.2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч. 2 ст. 309 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4