Номер провадження: 11-сс/813/874/25
Справа № 522/7397/25 1-кс/522/2676/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2025, якою в межах к/п №0000117 від 14.02.2025 відносно:

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Дніпропетровськ, громадянки України, працюючої адвокатом, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13.06.2025, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання ст. слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_13 та був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13.06.2025 включно із утримання в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України, без визначення застави.

Окрім того, зазначеною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_9 , поданої в порядку ст. 206 КПК України на незаконне затримання підозрюваної ОСОБА_8 та було відмовлено у задоволенні клопотань в.о. голови Ради адвокатів Одеської області адвоката ОСОБА_14 та адвокатів ОСОБА_15 і ОСОБА_16 про взяття підозрюваної ОСОБА_8 на поруки.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, врахував його суспільну небезпеку та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування щодо підозрюваної ОСОБА_8 найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- застосовуючи найбільш суворий запобіжний захід слідчий суддя не надав належної оцінки тій обставині, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину та їй може бути призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК України;

- поза увагою слідчого судді залишилися аргументи сторони захисту з приводу необґрунтованості підозри ОСОБА_8 , а саме наявність у матеріалах справи суперечливих експертиз та з приводу того, що у повідомленні про підозру зазначені неправдиві відомості, які суперечать фактичним обставинам справи. Окрім того, у повідомленні про підозру ОСОБА_8 відсутня дата її складання керівником Одеської обласної прокуратури, що унеможливлює з`ясування питання дотримання строків її вручення, які передбачені ст. 278 КПК України;

- клопотання слідчого УСБУ не містить достатнього мотивування існування заявлених ризиків та неможливості застосування відносно підозрюваної ОСОБА_8 менш суворого запобіжного заходу;

- підозрювана ОСОБА_8 раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, займається індивідуальною адвокатською діяльністю, має місці зв`язки та позитивну репутацію, не вживала будь-яких заходів, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування;

- можливість визначення альтернативного запобіжного заходу у вказаному кримінальному провадженні відноситься до дискреційних повноважень слідчого судді, відтак, з огляду на те, що запобіжний захід не є покаранням та відомості про особу підозрюваної наявні підстави для визначення альтернативного запобіжного заходу відносно підозрюваної ОСОБА_8 ;

За таких обставин, захисник ОСОБА_17 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 17.04.2025 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Окрім того, на вказану ухвалу подав апеляційну скаргу захисник ОСОБА_10 , в якій вказує на те, що вона є незаконною та такою, що постановлена всупереч приписів кримінального процесуального закону з таких підстав:

- за приписами п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Водночас, прокурором не було доведено існування таких підстав, відтак, відносно підозрюваної ОСОБА_8 не допускалося застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- положення ч. 6 ст. 176 КПК України та абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, підлягають застосуванню виключно до тих випадків та до кола осіб, які відповідають критеріям визначеним у ч. 2 ст. 183 КПК України, тобто до осіб, до яких взагалі допускається застосування такого запобіжного заходу, тому до осіб, до яких в силу ч. 2 ст. 183 КПК України не може бути застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, не можуть бути і застосовані спеціальні умови для воєнного стану;

- диспозиція ст. 260 КК України містить 5 частин різного ступеню тяжкості. Якщо особи, що підозрюються за ч.ч. 2-5 ст. 260 КК України підпадають під критерії п. 4 ч. 2 ст. 183 КК України, до них може бути застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а отже і спеціальні умови застосування такого запобіжного заходу під час воєнного стену, передбачені ч. 6 ст. 176 КПК України та абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, то особи, що підозрюються за ч. 1 ст. 260 КПК України, за якою передбачено покарання до 5 років позбавлення не відносяться до категорії осіб, до яких можливо взагалі застосовувати тримання під вартою, крім випадків, визначених п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, які відсутні по даному кримінальному провадженні;

- внесення 21.03.2023 законодавцем зміни до КПК України, не вказує на виключність застосування тримання під вартою до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України. Так, ч. 2 ст. 29 Конституції України вбачається, що винятків стосовно підстав застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пов`язаних із тяжкістю вчиненого нею злочину, немає. Тобто, навіть коли йдеться про злочини, що посягають на національну безпеку України чи громадську безпеку, наявність вмотивованого судового рішення для тримання особи під вартою, яка підозрюється чи обвинувачується у їх вчиненні, є обов`язковою.

За таких обставин, захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 17.04.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання.

Окрім того, на вказану ухвалу подав апеляційну скаргу захисник ОСОБА_11 , в якій вказує на те, що вона є незаконною з таких підстав:

- поза увагою слідчого судді залишилася та обставина, що інкримінований ОСОБА_8 злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

- положення п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України стосуються делегування в умовах воєнного стану повноважень слідчого судді керівникам органу прокуратури, проте не дають підстави для привласнення цих повноважень в умовах, коли слідчі судді здійснюють судовий контроль у штатному режимі. Оскільки ст. 260 КК України, інкримінована ОСОБА_8 відсутня в

переліку статей КК, визначених у п. 4 ч. 1 ст. 208 КПК України, а інші також не

підпадають під обставини затримання, підстави, визначені ст. 208 КПК України

відсутні. Відтак, за викладених обставин, законне затримання ОСОБА_8 могло б мати місце за наявності обґрунтованих обставин, які дають підстави вважати, що можлива її втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності, однак слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі фактично здійснив підміну поняття «втеча» на «переховування», які мають істотні відмінності, тому підстави для її затримання, визначені в ст.ст. 208, 615 КПК України відсутні;

- можливість визначення альтернативного запобіжного заходу у вказаному кримінальному провадженні відноситься до дискреційних повноважень слідчого судді, відтак, з огляду на те, що запобіжний захід не є покаранням та відомості про особу підозрюваної, відсутність обґрунтованої підозри та недоведеність ризиків, у слідчого судді були наявні підстави для визначення альтернативного запобіжного заходу відносно підозрюваної ОСОБА_8 ;

За таких обставин, захисник ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 17.04.2025 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Окрім того, на адресу апеляційного суду надійшла заява адвоката ОСОБА_18 про передачу підозрюваної ОСОБА_8 на поруки, яку він обґрунтовує тим, що підозрювана ОСОБА_8 позитивно характеризується, має високий рівень правосвідомості та професійної відповідальності, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, відтак, відсутні підстави вважати, що вона може переховуватися від органів досудового розслідування, впливати на свідків або перешкоджати встановленню істини по справі.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 надав апеляційному суду письмові заперечення, в яких із посиланням на практику ЄСПЛ вказував на відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду підозрювана ОСОБА_8 та її захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, натомість прокурори ОСОБА_7 і ОСОБА_6 заперечували проти їх задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту відносно необґрунтованості підозри ОСОБА_8 , апеляційний суд приходить до таких висновків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч. 1 ст. 9 КПК України).

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28.11.2017, заява № 72508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, наданих апеляційному суду, органом досудового розслідування встановлено, що приблизно з 2010 громадянин України ОСОБА_19 , проживаючи у м. Севастополі Автономної Республіки Крим, розпочав створення ряду організаційних структур у вигляді громадських організацій та комерційних підприємств, основою яких стала повна особиста відданість ОСОБА_19 осіб, які працювали у цих організаційних структурах.

Після переїзду у першій половині 2014 ОСОБА_19 та групи його послідовників до м. Одеси, він продовжив і примножив свої зусилля по створенню кола осіб, повністю відданих йому особисто і готових беззастережно виконувати його накази і вказівки. З цією метою ОСОБА_19 розробив та зробив обов`язковими серед своїх співробітників і послідовників спеціальні правила поведінки (так звані "регламенти"), а також систему контролю за їх виконанням та покарання за їх порушення (в тому числі побиття). Крім того, у вказаний період часу ОСОБА_19 став привносити у діяльність створених ним організаційних структур елементи єдиноначальності, підпорядкованості, дисципліни, а також запровадив військову, фізичну та спеціальну (тактичну, медичну, психологічну) підготовку серед своїх співробітників і послідовників.

За таких обставин, на основі створених ОСОБА_19 організаційних структур та осіб, які в них працювали і перебували у їх складі, у м. Одесі у 2014-2021 утворилось стійке, ієрархічне неформальне об`єднання, головною ознакою якого стала повна особиста відданість співробітників і учасників ОСОБА_19 та яке умовно можна назвати "організацією ОСОБА_19 ". Одним з учасників цього об`єднання була громадянка України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після початку 24.02.2022 широкомасштабного вторгнення російських військ на територію України, усвідомлюючи їх намір окупувати м. Одесу, ОСОБА_19 і учасник його організації ОСОБА_20 , маючи стійкі прорадянські та проросійські погляди, не пізніше 18.04.2022 вступили у злочинну змову, направлену на створення не передбаченого законами України воєнізованого формування, участь у його діяльності, керівництво ним, його фінансування, постачання йому зброї, боєприпасів.

Згідно зі спільно розробленим та погодженим ОСОБА_19 і ОСОБА_20 як керівниками майбутнього не передбаченого законами України воєнізованого формування планом вчинення кримінального правопорушення, на базі попередньо утвореної ОСОБА_19 "організації" та її учасників передбачалось створити не передбачене законами України воєнізоване формування - "Оперативно-бойовий підрозділ" (надалі "ОБП"), та озброїти його. За задумом ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , учасники вказаного незаконного воєнізованого формування мали при наближенні російських військ до м. Одеси забезпечити останнім сприяння в окупації території міста, у тому числі шляхом вбивства українських військовослужбовців та інших захисників України, заволодіння належними ним зброєю та боєприпасами, а також подолання спротиву Сил оборони України іншими діями і засобами військового характеру. Після евакуації з м. Одеси місцевих органів державної влади і органів місцевого самоврядування, учасники "організації Мальцева" мали захопити владу в м. Одесі, шляхом захоплення будівель і споруд, які займали відповідні місцеві органи державної влади і органи місцевого самоврядування, проголошення себе відповідними службовими особами, здійснення "владних" повноважень. Силове захоплення, штурм будівель і споруд, які займали відповідні місцеві органи державної влади і органи місцевого самоврядування, подолання опору незаконному захопленню державної влади в м. Одесі українських правоохоронних органів і Сил оборони України передбачалось здійснювати у насильницький спосіб силами озброєного "ОБП", в тому числі із застосуванням вогнепальної зброї по людях аж до вбивства людей, які їм протидіють. Після окупації м. Одеси російськими військами, що визначалось керівниками організації як "повоєнний період" та "організаційний повоєнний період", ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , розраховуючи до цього часу захопити владу в м. Одесі, планували увійти до окупаційних органів влади російської федерації на території м. Одеси і включити до їх складу інших учасників "організації Мальцева".

Реалізуючи свій злочинний умисел, 18.04.2022, у невстановлений час, ОСОБА_19 , знаходячись за межами України, організував інтерактивну (із використанням засобів телекомунікацій) нараду зі ОСОБА_20 та іншими учасниками "організації Мальцева", на якій довів до присутніх про свої наміри захопити владу в м. Одесі при наближенні російських військ, увійти до окупаційних органів влади російської федерації на території м. Одеси, для реалізації цієї мети створити воєнізоване формування "ОБП". ОСОБА_20 і інші присутні на нараді учасники "організації Мальцева" схвалили його рішення і зобов`язались їх виконувати.

Керівником воєнізованого формування "ОБП" ОСОБА_19 призначив себе, співкерівником - ОСОБА_20 , на що останній погодився.

Згодом, 20.04.2022 ОСОБА_19 , знаходячись за межами України, розмістив у закритій Telegram-групі "Батухан", адміністратором якої він був особисто і в яку входили учасники його організації, повідомлення про затвердження нового стратегічного плану "організації" на воєнний, післявоєнний і організаційний післявоєнний період, а також про створення в "організації" воєнізованого формування -"оперативно-бойового підрозділу (ОБП)", з метою забезпечення діяльності "організації" і соціалізації її учасників в післявоєнний період. При цьому, ОСОБА_19 закликав учасників "організації" вступати в "ОБП", для чого звертатися до ОСОБА_20 як співкерівника "ОБП".

Отримавши повідомлення ОСОБА_19 про створення "ОБП", окремі учасники його "організації", у тому числі громадянка України ОСОБА_8 , у період з 20.04.2022 до 05.05.2022 повідомили ОСОБА_19 і ОСОБА_20 про свою добровільну згоду взяти участь у новоствореному не передбаченому законами України воєнізованому формуванні "ОБП".

Таким чином, ОСОБА_8 вступила з ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та іншими учасниками "ОБП" в злочинну змову, направлену на створення не передбаченого законами України воєнізованого формування ОБП, участь у ньому.

Утворивши таким чином особовий склад не передбаченого законами України воєнізованого формування "ОБП" ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , діючи за попередньою змовою групою осіб, протягом квітня-травня 2022 в ході нарад, в тому числі інтерактивних, довели до учасників "ОБП", в тому числі до ОСОБА_8 , цілі та завдання воєнізованого формування, зокрема: силове, із застосуванням зброї, захоплення будівель і споруд місцевих органів державної влади і органів місцевого самоврядування; силова протидія українським правоохоронним органам і Силам оборони України, аж до вбивства українських військовослужбовців та інших захисників України, заволодіння належними ним зброєю та боєприпасами; сприяння російським військам в окупації м. Одеси; захоплення влади в м. Одесі; входження до складу майбутніх окупаційних органів влади Російської Федерації в м. Одесі; проведення з цією метою військової і фізичної підготовки учасників воєнізованого формування, забезпечення чіткої підпорядкованості учасників керівництву організації і суворої дисципліни.

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, направлений на створення не передбаченого законами України воєнізованого формування, ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , діючи за попередньою змовою групою осіб, не пізніше 05.05.2022 спільно розробили структуру "ОБП", передбачивши у його складі, крім безпосередньо керівників ОСОБА_19 і ОСОБА_20 : "штурмову групу", "снайперську групу", "розвідгрупу", "групу оперативного забезпечення", а також "офіцера зв`язку", і розподілили кожному учаснику воєнізованого формування власну функціональну роль. Так, 05.05.2022, учасник "ОБП", громадянка російської федерації ОСОБА_21 , виконуючи свою функцію у складі не передбаченого законами України воєнізованого формування "ОБП", діючи на виконання вказівок ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , розмістила у закритій групі в месенджері "Telegram": "ОБП 11 (временно созданного отдела криминальной полиции)", до складу якої входили учасники "ОБП" та адміністратором якої був ОСОБА_22 , перелік учасників не передбаченого законами України воєнізованого формування з розподілом по структурних одиницях, із зазначенням конспіративних радіопозивних кожного учасника, а саме керівник - ОСОБА_19 , конспіративний радіопозивний "Нобель, штурмова група, снайперська група, група оперативного забезпечення, : офіцер зв`язку та розвідувальна група, до складу якої за версією органу досудового розслідування входила ОСОБА_8 , із конспіративним радіопозивним «Агра».

У цей же період часу, в травні 2022, ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , діючи за попередньою змовою групою осіб, на спільних нарадах повідомили учасникам незаконного воєнізованого формування "ОБП" їхнє спільне рішення як керівництва організації про те, що після окупації російськими військами м. Одеси учасники формування мають увійти до складу російських окупаційних органів влади, і запропонували визначитись, на які посади вони претендують в "нових органах влади" у "післявоєнний період".

У подальшому, протягом 2022, ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , діючи за попередньою змовою групою осіб, запровадили і організували проведення військової, фізичної і спеціальної підготовки учасників незаконного воєнізованого формування "ОБП". Так, протягом вказаного періоду часу учасники "ОБП", в тому числі громадянка України ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб:

- проходили фізичну і спеціальну фізичну підготовку, навчання рукопашному бою, зокрема із застосуванням ножа;

- проходили теоретичну і практичну стрілецьку підготовку, в тому числі снайперську, вивчення будови різних типів стрілецької зброї, практичні стрільби з різних типів стрілецької зброї в спеціалізованих тирах в м. Одесі;

- проходили спеціальну військову підготовку, вивчали військову тактику, дії військового підрозділу в обороні і в нападі, здійснення штурмових дій по захопленню будівель, автомобілів та інших об`єктів;

- проходили всебічну психологічну підготовку з метою досягнення самоконтролю в умовах екстремальних стресових ситуацій, таких як участь в бойових діях;

- вивчали основи негласного візуального стеження за об`єктами в умовах міста ("філеринг");

- вивчали основи здобуття інформації з відкритих джерел ("open source intelligence", "OSINT");

- проходили спеціальну медичну підготовку, одержували навички тактичної медицини - швидкого надання першої медичної допомоги собі і іншим в бойових умовах.

Крім того, з метою матеріального забезпечення незаконного воєнізованого формування "ОБП", протягом 2022-2024 ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , діючи за попередньою змовою групою осіб, здійснювали його фінансування, зокрема, для потреб формування у різний спосіб придбали:

- через мережу збройових магазинів в м. Одесі - 64 одиниці нарізної і гладкоствольної вогнепальної зброї, а також боєприпаси до неї. Придбана зброя була оформлена на ОСОБА_19 , ОСОБА_8 , ОСОБА_23 ;

- спеціальні пристосування (аксесуари) до вогнепальної зброї для оптимізації стрільби (зокрема, оптичні приціли, коліматорні приціли, засоби вимірювання відстані до цілі, ліхтарі для зброї, магазини, тощо);

- військову амуніцію (кобури, розвантажувальні жилети, ліхтарі, рюкзаки, палатки, спальні мішки, тощо);

- комплекти військової форми, засоби індивідуального захисту (бронежилети, каски) для всіх учасників "ОБП";

- засоби тактичної медицини;

- автотранспорт і мотоциклетний транспорт для пересування учасників формування.

За вищевикладених обставин, протягом 2022-2024 ОСОБА_8 , діючи спільно з ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , за попередньою змовою з ними, створила не передбачене законами України воєнізоване формування "Оперативно-бойовий підрозділ", брала у ньому участь. При цьому, не передбачене законами України воєнізоване формування "Оперативно-бойовий підрозділ" мало організаційну структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість та дисципліну, в ньому проводилась військова та фізична підготовка його учасників.

15.04.2025 громадянці України ОСОБА_8 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України.

Підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, долученими до клопотання слідчого, а саме:

- протоколами допитів свідка ОСОБА_24 від 19.07.2024, 20.07.2024, 22.07.2024, 24.07.2024;

- протоколами допитів свідка ОСОБА_25 від 19.07.2024, 20.07.2024;

- рапортом співробітника 7 управління ДВКР СБ України від 09.08.2024;

- протоколом огляду Інтернет сервісу «teletype» від 23.08.2024;

- протоколом огляду речей, документів, флеш накопичувачів, комп`ютерних даних та іншої техніки від 27.08.2024;

- протоколом огляду від 20.08.2024;

- протоколом огляду речей та документів від 21.08.2024;

- трьома протоколами огляду цифрової інформації у вільному доступі за технологією «Берклі» від 24.08.2024;

- протоколом огляду речей, документів, флеш накопичувачів, комп`ютерних даних та іншої техніки від 16.08.2024;

- протоколом огляду від 10.03.2025;

- листом ТОВ «Центр стрілецької підготовки «Одеса» (вх № 9335 від 08.08.2024);

- висновком експерта УНДІСТЕ СБУ № 277/1 від 14.05.2024;

- висновком експерта УНДІСТЕ СБУ № 300/1 від 19.07.2024;

- протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_2 ;

- протоколом за результатами проведення НСРД № 17/7/2-11834 від 07.09.2023.

Апеляційний суд враховує посилання захисника ОСОБА_11 на висновок комісійної судової лексичної семантико-текстуальної експертизи №11148/11939 від 27.02.2025, відповідно до якої серед висловлювань зафіксованих на відеозаписах «Нарад» містяться висловлювання, виражені у формі спонукання до застосування зброї з метою самооборони, водночас не міститься висловлювань у формі спонукань або закликів щодо формування програми військової підготовки, до проведення військової або стройової чи фізичної підготовки, до створення воєнізованих формувань, участі у них, керівництві ними, їхнього фінансування, постачання їх зброї боєприпасів та до зміни, повалення, захоплення чи відсторонення органів державної влади діями насильницького характеру, водночас зауважує, що на стадії досудового розслідування перевірка обґрунтованості підозри здійснюється не в рамках оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а в контексті визначення вірогідності та достатності підстав можливої причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше досудове розслідування.

Відтак, колегія суддів, ретельно вивчивши матеріали судового провадження, приходить до висновку про те, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що органом досудового розслідування дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваної ОСОБА_8 із можливим вчиненням злочину, передбаченим ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України, за кваліфікуючими ознаками створення не передбаченого законами України воєнізованого формування, участь у його діяльності, вчинені за попередньою змовою групою осіб та виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадження з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження.

Що стосується ризиків у зазначеному кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як вбачається із мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя констатував наявність у вказаному кримінальному провадженні щодо підозрюваної ОСОБА_8 ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Окрім того, оцінюючи наявність зазначеного ризику, апеляційний суд враховує специфіку інкримінованого злочину та ту обставину, що підозрювана ОСОБА_8 проживала в іншому місті, в м. Одесі має орендоване житло.

При цьому, оскільки ризик переховування ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого їй злочину на переконання колегії суддів слідчий суддя обґрунтовано допустив наявність даного ризику.

Аналізуючи питання існування ризику знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушеннята ризику незаконного впливу на свідків та на осіб, обізнаних про обставини вчинення кримінального правопорушення, але на даний час не встановлених, апеляційний суд вважає їх недоведеним, зокрема з тих підстав, що у вказаній справі перші повідомлення про підозру учасникам воєнізованого формування "Оперативно-бойовий підрозділ" були вручені ще у вересні 2024 року, за наслідками розгляду деяких кримінальних проваджень наразі вже постановлені обвинувальні вироки.

Окрім того, колегія суддів звертає особливу увагу на те, що прізвище ОСОБА_8 фігурувало у фабулах повідомлень про підозру учасників воєнізованого формування "Оперативно-бойовий підрозділ", вона, як професійний юрист усвідомлювала про можливість бути притягнутою до кримінальної відповідальності, здійснювала захист інших підозрюваних у справі, в тому числі ОСОБА_19 , водночас матеріали, які надані апеляційному суду не містять доказів того, що вона вчиняла будь-які дії направлені на перешкоджання кримінальному провадженню.

Більш того, відсутність таких доказів на теперішній час підтвердили прокурори ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду провадження.

Ризик вчинення підозрюваної ОСОБА_8 іншого злочину на переконання апеляційного суду також не доведений, оскільки вона раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, здійснює адвокатську діяльністю та позитивно характеризується в адвокатській спільноті.

В той же час, апеляційний суд враховує специфіку інкримінованого злочину, його підвищену суспільну небезпеку та приписи ч. 6 ст. 176 КПК України, у зв`язку з чим вважає виправданим застосування відносно підозрюваної ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та констатує, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити її належну процесуальну поведінку.

Що стосується аргументів сторони захисту з приводу того, що до особи, до якої в силу ч. 2 ст. 183 КПК України не може бути застосовано запобіжний захід тримання під вартою, не можуть бути і застосовані спеціальні умови для воєнного стану, передбачені ч. 6 ст. 176 КПК України та абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, апеляційний суд зауважує наступне.

Так, приписами ч.ч. 1, 2 Конституції України регламентовано, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Зазначені конституційні гарантії знаходять своє відображення також у рішеннях Європейського суду з прав людини, Конвенції про захист прав та основоположних свобод та у Всесвітній декларації людських прав.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тільки на підставах та в порядку, встановлених законом, означає, що таке законодавче унормування має сприяти досягненню мети кримінального провадження й захисту відповідних публічних інтересів, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути застосований, якщо досягти цієї мети та забезпечити такий захист не можна в інший спосіб, менш обтяжливий для конституційного права на свободу та особисту недоторканність. Зрештою, має бути досягнуто обґрунтованого балансу між забезпеченням ефективного здійснення кримінального провадження та вказаним конституційним правом особи, щодо якої таке провадження відкрито, зважаючи на тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюють таку особу, наявність ризиків у зв`язку з неналежною процесуальною поведінкою такої особи для виконання завдань кримінального провадження й захисту відповідних публічних інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 17, п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України та їх взаємозв`язку держава має позитивний обов`язок створювати належні національні юридичні механізми притягнення особи до кримінальної відповідальності, зокрема забезпечувати ефективне функціонування кримінальної юстиції, щоб в умовах воєнного стану гарантувати посилений захист суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України та притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які вчинили злочини, що посягають на зазначені надважливі конституційні публічні інтереси.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні використовують для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного або обвинуваченого, тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим серед таких запобіжних заходів, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, оскільки під час його застосування особу позбавляють свободи. Водночас такий запобіжний захід порівняно з указаними більш м`якими запобіжними заходами за певних умов може стати єдиним дійсно дієвим й обґрунтованим запобіжним заходом для виконання завдань кримінального провадження, зокрема, в умовах воєнного стану, коли забезпечення правопорядку в державі ускладнено, а масові загрози життю і здоров`ю людей, іншим їхнім засадничим правам і свободам надвисокі.

За таких умов без тримання особи під вартою, особливо якщо така потреба зумовлена тяжкістю й характером злочинів, у яких підозрюють або обвинувачують особу, наявністю ризиків, визначених ст. 177 КПК України, практично неможливо буде забезпечити виконання цією особою процесуальних обов`язків, запобігти її спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, іншій неналежній процесуальній поведінці, що перешкоджатиме здійсненню кримінального провадження або й зовсім унеможливить його й створюватиме у зв`язку із цим загрози низці публічних інтересів.

Загально відомим є факт, що на території України діє воєнний стан, введений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України №2102-ІХ, з 24.02.2022, дія якого продовжена та триває до теперішнього часу. Воєнний стан введений у зв`язку з військовою агресією російської федерації та повномасштабним вторгненням на територію України.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки» №2198-IX, внесені зміни стосовно застосування запобіжних заходів.

Так, ст. 176 КПК України доповнено ч. 6 наступного змісту: «Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109114-1, 258258-5, 260, 261, 437442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини 1 цієї статті». При цьому, п. 5 ч. 1 ст.1 77 КПК встановлює вид запобіжного заходу - тримання під вартою.

Отже, внесенням згаданих змін законодавець імперативно встановив, що під час дії воєнного стану на території України до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, в тому числі, передбаченого ст. 260 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, як захід забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що в умовах введеного на території України воєнного стану, до ОСОБА_8 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.28, ч. 1 ст. 260 КК України, може бути застосовано виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 176, ч.4 ст.183 КПК.

Відтак, з огляду на обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, наявності ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, апеляційний суд вважає, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є таким, що ґрунтується на приписах кримінального процесуального законодавства.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що рішенням Другого Сенату Конституційного Суду №7-р(II)/2024 від 19.06.2024, ч. 6 ст. 176 КПК України визнана такою, що відповідає Конституції України.

Водночас, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи сторони захисту з приводу можливості застосування відносно підозрюваної ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, з таких підстав.

Як вбачається із мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, слідчий суддя, дійшовши висновку про відсутність підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу виходив із приписів абз. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109 - 114-1, 258 - 258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

При цьому, слідчий суддя врахував особу підозрюваної, а також на те, що на час розгляду клопотання слідчого проводилися необхідні слідчі та процесуальні дії, встановлювалися інші співучасники злочину,дійшов висновку про те, що забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 можливо лише шляхом застосування безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В той же час, колегія суддів наголошує, що в умовах воєнного стану роль суду є визначальною в системі інституційного забезпечення правовладдя, а судовий захист прав і свобод людини від свавілля - надважливим, у таких умовах не дозволено свавільне тримання особи під вартою без умотивованого судового рішення.

Так, законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 КПК України не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених ст.ст. 177, 178 КПК України.

Відтак, на підставі системного аналізу вищезазначених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що в даному кримінальному провадженні саме слідчий суддя або суд вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 1 до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні нетяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи.

Приписи КПК України та стала практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Виходячи з практики ЄСПЛ, ключовим є призначення застави саме для забезпечення явки, а не як форми покарання. Гарантія спрямована насамперед на забезпечення присутності підозрюваного/обвинуваченого під час судового розгляду, а не на відшкодування шкоди чи завданих збитків. Застава не може розглядатися як спосіб покарання її мета суто процесуальна.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (п. 76 рішення у справі "Вренчев проти Сербії").

Апеляційний суд нагадує, що автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з приписами п. 3 ст. 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п.п.23-24).

Беручи до уваги вищевказану практику ЄСПЛ, а також приписи ст. 183 КПК України, яка наділяючи слідчого суддю, суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно визначення застави, а також враховуючи дані про особу підозрюваної, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 у даному випадку можливо визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Відтак, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, відомості про особу підозрюваної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, займається адвокатською діяльністю, та з урахуванням існування ризику, передбаченого п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_8 .

З огляду на зазначені обставини, апеляційним судом встановлені підстави для скасування оскаржуваної ухвали з постановлення нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування відносно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави.

Окрім того, апеляційний суд приходить до висновку про те, що заяви в.о. голови Ради адвокатів Одеської обл. адвоката ОСОБА_14 , адвокатів ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 про передачу підозрюваної ОСОБА_8 на поруки слід залишити без розгляду, оскільки вказані особи не з`явилися до апеляційного суду та особисто не підтримали своїх клопотань, тоді як, відповідно до ч. 3 ст. 180 КПК України у разі задоволення відповідної заяви поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється або обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Що стосується скарги захисника ОСОБА_26 з приводу незаконного затримання підозрюваної ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дав належну оцінку скарзі захисника ОСОБА_26 з приводу незаконного затримання підозрюваної ОСОБА_8 ..

Статтею 29 Конституції України кожній людині гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом. Кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 була затримана 15.04.2025 на підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 208, п. 6) ч. 1 ст. 615 КПК України.

Статтею 615 КПК України передбачено особливий режим кримінального провадження в умовах воєнного стану.

За приписами п. 6) ч. 1 ст. 615 КПК України, у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені ст. 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу.

Водночас, під ризиком розуміють можливість отримання негативного результату у кримінальному провадженні за умови виконання дії або сукупності дій його учасником, які направлені на ускладнення розслідування чи невиконання процесуальних обов`язків.

Зважаючи на викладені обставини, дію на території України військового стану та специфіки інкримінованого злочину, апеляційний суд приходить до висновку про те, що у органу досудового розслідування були підстави вважати про імовірність втечі ОСОБА_8 з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Твердження захисника з приводу того, що затримання особи в порядку ст. 615 КПК України можливе лише після виконання ст. 42 КПК України, а саме після вручення особі повідомлення про підозру не ґрунтуються на нормах кримінального процесуального законодавства, про що обґрунтовано зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно до п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги сторони захисту задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого УСБУ задовольнити частково та застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 24, 176, 177, 182, 183, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 412, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 задовольнити частково.

Заяви в.о. голови Ради адвокатів Одеської обл. адвоката ОСОБА_14 , адвокатів ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 про передачу підозрюваної ОСОБА_8 на поруки залишити без розгляду.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2025, якою в межах к/п № 0000117 від 14.02.2025 відносно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13.06.2025, без визначення застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання ст. слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_13 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 13.06.2025.

Визначити підозрюваній ОСОБА_8 заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

Підозрювана або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 25.04.2025, заставна сума за ОСОБА_8 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

У разі внесення застави у визначеному розмірі за підозрювану ОСОБА_8 , негайно звільнити останню з-під варти та покласти на неї строком до 13.06.2025 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- з`являтись за вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатись з Одеської обл. без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні, визначеними слідчим або прокурором.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_8 та заставодавцю наслідки невиконання обов`язків передбачених ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Відмовити у задоволенні скарги захисника ОСОБА_9 на незаконне затримання підозрюваної ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4