Справа № 352/1129/25
Провадження № 11-кп/4808/353/25
Категорія ст. 259 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано - Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Тисменицького районного суду від 10 червня 2025 року, відносно ОСОБА_9 за ст. 259 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березівка, Тисменицького районну Івано - Франківської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 26.12.2018 року Тисменицьким районним судом Івано - Франківської області за ч.3 ст. 185, ч.1 ст.259, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 20.08.2019 року після відбування покарання,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, вважає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного.

Зазначає, що призначаючи йому покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував пом`якшуючі обставини, а саме те, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно видав працівникам поліції свій мобільний телефон.

Просить вирок Тисменицького районного суду від 10 червня 2025 року змінити та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 259 ч.2КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 , строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з дати затримання - 21.03.2025 року по день набрання цим вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 4457 грн.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 21.03.2025 року об 11 год. 07 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку в частині надання інформації про загрозу безпеці громадян, свідомо знаючи про те, що його повідомлення є неправдивим, зі свого мобільного телефону марки «Теnсо» моделі «ВВ2», із сім- карти оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 анонімно здійснив дзвінок на лінію екстреного виклику «101» Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області та повідомив працівникам ГУ ДСНС в області завідомо неправдиве повідомлення про загрозу вибуху через замінування ринку «П`ятачок», що знаходиться за адресою: м. Івано - Франківськ, вул. Дністровська, 8.

Внаслідок своїх неправомірних дій, ОСОБА_9 дезорганізував функціонування ринку «П`ятачок», викликавши необхідність огляду ринку на предмет наявності вибухонебезпечних предметів у присутності невизначеної кількості людей, які перебували у громадському місці, чим порушив безпеку суспільства, безпідставно задіяв сили і засоби спеціальних служб для перевірки вказаного повідомлення.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити та призначити обвинуваченому менш суворе покарання із застосуванням ст. 69 КК України;

- прокурор з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 заперечив, вважає, що її слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей та іншими тяжкими наслідками, вчиненому повторно та про кваліфікацію таких дій обвинуваченого за ст. 259 ч.2 КК України за обставин, викладених у вироку - є обґрунтованим.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання було не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та призначено надто суворе покарання, на думку колегії суддів є безпідставними та необгрунтованими.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за скоєний злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому вигляді й розмірі, яке з урахування ступеня тяжкості скоєного злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження скоєння нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, та й іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення зобов`язують суд при призначені покарання врахувати не лише ступінь тяжкості скоєного злочину та обставини, що обтяжують покарання, а й особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 : визнання вини та щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Окрім цього, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення аналогічного злочину, не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку в лікаря психіатра, востаннє проходив стаціонарне лікування в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР » з 07.10.2024 року -10.10.2024 року, з діагнозом: Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Інтоксикаційний синдром у примітивної особи.

Осудність ОСОБА_9 підтверджується висновком експерта № 154/2025 від 07.05.2025 року в якому зазначено, що на час інкримінованого йому злочину підекспертний ОСОБА_9 перебував в стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Статтею 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, як і не встановлено обставин для застосування ст.69 КК України та пом`якшення призначеного покарання.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, а вирок Тисменицького районного суду від 10 червня 2025 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Тисменицького районного суду від 10 червня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_9 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 259 ч.2 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5