Справа № 157/308/25
Провадження №1-кп/157/99/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000021 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, розлученого, водія ФОП ОСОБА_7 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 01 лютого 2025 року біля 17 години 25 хвилин, перебуваючи в коридорі житлового будинку АДРЕСА_1 , керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс своїй дочці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , долонею правої руди два удари в обличчя, чим заподіяв потерпілій легке тілесне ушкодження у вигляді крововиливу в ділянці верхньої губи.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному проступку не визнав. Показав, що 01 лютого 2025 року він разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 прийшов до свого будинку, де зараз проживає його колишня дружина ОСОБА_9 та дочки ОСОБА_10 , щоб забрати свої речі, оскільки з дружиною розлучився та проживає окремо. Зібравши свої речі, вирішив поговорити з ОСОБА_9 щодо сплати аліментів та розподілу спільного будинку. В розмову втрутилася дочка ОСОБА_11 , почала його перебивати, ображати та провокувати на конфлікт. Тоді він вийшов у коридор та почав взуватися. За ним вийшла ОСОБА_8 , однак її хтось штовхнув і вона впала на нього. Тоді він повернувся, щоб обняти й поцілувати ОСОБА_12 , проте вона відштовхнула його. Після цього він з ОСОБА_8 вийшли з будинку, сіли в автомобіль та поїхали додому. Жодних ударів дочці він не завдавав і тілесних ушкоджень на її обличчі не було. Цивільний позов визнає часткового, а саме на половину від заявленої суми.

Попри невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, його вина у скоєному підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка повідомила, що 01 лютого 2025 року біля 17 години до них приїхав ОСОБА_4 зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , щоб забрати свої речі, оскільки розлучився з її мамою та проживає окремо. Забрати свої речі ОСОБА_4 не перешкоджали, однак, коли він почав вимагати від її мами припинення стягнення аліментів, повернення коштів за сплачені ним комунальні послуги та погрожував розділити будинок, вона втрутилася в розмову, докоряла йому, зверталася на «Ти». Коли ОСОБА_4 та ОСОБА_8 вийшли в коридор, вона різко зачинила за ними двері. Це мабуть розлютило ОСОБА_4 і він повернувся та двічі вдарив її в обличчя, від чого вона відчула пекучий біль у верхній губі. Заявлений нею цивільний позов підтримує повністю.

Факт нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій доводиться також показаннями свідка ОСОБА_9 , яка вказала, що 01 лютого 2025 року до них додому приїхав її колишній чоловік ОСОБА_4 , щоб забрати свої речі. Під час їх розмови виникла сварка між чоловіком та дочкою ОСОБА_13 , в ході якої обвинувачений двічі вдарив потерпілу рукою по обличчю.

Неповнолітній свідок ОСОБА_5 дала аналогічні показання, крім того, повідомила, що після нанесення обвинуваченим удару потерпілій її мама сказала їй телефонувати в поліцію. Другого удару вона не бачила, однак після конфлікту в її сестри ОСОБА_14 була паніка, йшла кров із губи, вона плакала.

Послідовність та детальність показань свідків дають суду достатні підстави вважати їх достовірними та правдивими.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що обвинувачений не завдавав ударів потерпілій. У момент конфлікту вона стояла між ними, а тому ОСОБА_4 не мав можливості наносити удари ОСОБА_5 .

Показання свідка ОСОБА_8 суд до уваги не бере, оскільки вони суперечать показанням потерпілої, свідків та матеріалам кримінального провадження, зокрема висновку судово-медичної експертизи. Крім того, характер відносин свідка ОСОБА_8 з обвинуваченим ОСОБА_4 дає суду підстави для сумніву в достовірності показань свідка, яка в такий спосіб намагається огородити ОСОБА_4 від відповідальності.

Винуватість обвинуваченого в заподіянні потерпілій легкого тілесного ушкодження підтверджується також дослідженими в судовому засіданні документами, зокрема протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01 лютого 2025 року (а.с. 29), з якого встановлено, що тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 були нанесені обвинуваченим ОСОБА_4 01 лютого 2025 року біля 17 год 25 хв у житловому будинку по АДРЕСА_1 .

З протоколів проведення слідчих експериментів з участю потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 від 13 лютого 2025 року (а.с. 40, 42) встановлено механізм нанесення обвинуваченим тілесного ушкодження потерпілій, а саме шляхом нанесення двох ударів правою рукою в ділянку обличчя ОСОБА_5 .

Факт конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 доводиться звукозаписами з мобільних телефонів та відеозаписом з нагрудного реєстратора поліцейського, зміст яких зафіксований у протоколах огляду речей від 03, 04 та 14 лютого 2025 року (а.с. 31, 36, 47).

Висновком судово-медичної експертизи №20 від 03 лютого 2025 року (а.с. 39) підтверджено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого, що виразились в умисному нанесенні потерпілій ударів в обличчя, ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в ділянці верхньої губи. Це тілесне ушкодження утворилося внаслідок травматичної дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, за механізмом удар, у мінімальній кількості однієї травматичної дії, терміном утворення 2-3 доби до моменту обстеження. Судово-медичних даних, що вказане ушкодження утворилося при падінні з висоти власного зросту немає. Виявлене в ОСОБА_5 тілесне ушкодження по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_5 легке тілесне ушкодження.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не вбачає.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Виходячи з наведеного, враховуючи ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку, обставини його вчинення, особу винного, зокрема його позитивну характеристику за місцем проживання, те, що він уперше притягується до кримінальної відповідальності, працевлаштований, позицію потерпілої, яка наполягає на притягненні обвинуваченого до кримінальної відповідальності, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, що передбачений санкцією статті, по якій він притягується до кримінальної відповідальності, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Розглядаючи заявлений потерпілою ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 грн, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає доведеним, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які вона перенесла у зв`язку із нанесенням їй тілесних ушкоджень. Враховуючи глибину та тривалість душевних страждань, які потерпіла перенесла, вимоги розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування у заявленому потерпілою розмірі, а саме в сумі 15000 грн, та на підставі ст. 129 КПК України, ст. 1167 ЦК України стягує з обвинуваченого на користь потерпілої.

Також з обвинуваченого на користь потерпілої підлягають стягненню понесені нею процесуальні витрати на правову допомогу.

Так, згідно зі ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних зі зберіганням і пересиланням речей і документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

За нормами ч. 1 ст. 124 КПК України в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Наведені вище норми кримінального процесуального закону регулюють порядок відшкодування витрат, понесених учасником кримінального провадження в зв`язку з його участю в досудовому розслідуванні та судовому провадженні. Згідно з цими нормами в разі визнання обвинуваченого винуватим у вчинення кримінального правопорушення з нього стягуються процесуальні витрати, що були понесені учасниками кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи, що потерпіла у зв`язку з участю в цьому кримінальному провадженні понесла витрати на правову допомогу, розмір яких підтверджується належними доказами, а саме договором про надання правничої допомоги від 20 лютого 2025 року (а.с. 20) та актом приймання-передачі наданих послуг на суму 7000 грн (а.с. 19), тому ці процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд не вбачає.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази: CD-R диски залишити в матеріалах справи.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди та 7000 (сім тисяч) гривень процесуальних витрат на правову допомогу.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Камінь-Каширський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1