Справа № 128/924/25
УХВАЛА

13 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2025 за № 0000167, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, Вінницької області, громадянина України, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , одруженого, освіта вища, непрацюючого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 313, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України,

УСТАНОВИВ:

До Вінницького районного суду Вінницької області подано вищезазначений обвинувальний акт.

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 18.03.2025 по вказаному кримінальному провадженню призначив підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні 13.05.2025 прокурор ОСОБА_3 просила призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначивши, що дане кримінальне провадження підсудне Вінницькому районному суду Вінницької області, підстави для закриття даного кримінального провадження відсутні, обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги процесуального закону.

Крім того, у підготовчому судовому засіданні 13.05.2025 прокурор ОСОБА_3 підтримала попередньо подане письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та просила його задовольнити. Клопотання обґрунтовує тим, що «наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів повністю підтверджується доказами у кримінальному провадженні. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не припинили свого існування та не зменшились до тієї міри, яка б гарантувала належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 у разі обрання йому менш суворого запобіжного заходу. Так, ОСОБА_8 , опинившись на свободі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Підставами стверджувати про існування вказаного ризику є те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна. Крім того, ані постійного, ані тимчасового місця роботи останній не має, тобто не має легальних джерел доходу, окрім тих, що отримувались ним від злочинної діяльності в сфері незаконного обігу психотропних засобів. Вказані обставини у достатній мірі вказують на те, що ОСОБА_8 , будучи обізнаним про вид та міру покарання, які можуть бути призначені йому у разі визнання винним за вироком суду, може вжити спроби до переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за інкриміновані кримінальні правопорушення шляхом виїзду до інших областей або за кордон, в тому числі із порушенням вимог закону. Крім того, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень. Так, сукупність наявних у матеріалах кримінального провадження доказів свідчить про те, що ОСОБА_8 неодноразово вдавався до вчинення злочинних дій у сфері незаконного обігу психотропних речовин з метою отримання незаконного прибутку. Обвинувачений причетний до налагодження системи збуту психотропних речовин на території всієї країни. Інших джерел доходу ОСОБА_8 не має. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати, що і в подальшому обвинувачений може продовжити займатися злочинною діяльністю. ОСОБА_8 , знаходячись на волі, при наявній можливості припинити вчиняти кримінальні правопорушення, добровільно свою злочинну діяльність не припинив, його діяльність була припинена лише за втручання працівників поліції. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати, що і в подальшому обвинувачений може продовжувати займатися злочинною діяльністю, що свідчить про існування ризику, пов`язаного з можливістю останнього вчинити інше кримінальне правопорушення. Судом ОСОБА_9 не визначено розміру застави, що сторона обвинувачення вважає обґрунтованим та законним рішенням. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого». Просить продовжити строк застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 діб. Щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт заперечує.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні 13.05.2025 не заперечував з приводу призначення даного кримінального провадження до судового розгляду та просив проводити його розгляд суддею одноособово. З приводу клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечив та просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, або, у разі відмови, визначити йому розмір застави. Суду зазначив, що ризики, про які зазначає прокурор, на даний час відсутні, переховуватися від суду він не буде, на утриманні має дружину та двох дітей.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні 13.05.2025 не заперечував з приводу призначення даного кримінального провадження до судового розгляду. Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечив, підтримав думку обвинуваченого, просив застосувати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Суду зазначив, що ризики, про які зазначає прокурор, на даний час відсутні, в обвинуваченого наявні стійкі соціальні зв?язки на утриманні перебуває дружина та двоє дітей, син хворіє, на підтвердження чого надає докази, ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Заслухавши учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Дане кримінальне провадження підсудне Вінницькому районному суду Вінницької області відповідно до статей 32, 33 КПК України. Підстав для закриття даного кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог статті 291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги процесуального закону, порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні.

Тому суд дійшов висновку про можливість призначення судового розгляду по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до частин першої та другої статті 31 КПК України, кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, крім випадків, передбачених частинами другою, третьою цієї статті. Кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого щодо: 1) злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років; 2) злочинів, у вчиненні яких обвинувачується Президент України, повноваження якого припинено, народний депутат України, Прем`єр-міністр України, член Кабінету Міністрів України, Секретар Ради національної безпеки і оборони України, Генеральний прокурор, заступник Генерального прокурора керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, Голова Служби безпеки України, Директор Державного бюро розслідувань, Директор Національного антикорупційного бюро України, Голова Національного агентства з питань запобігання корупції, Голова Антимонопольного комітету України, Голова Національного банку України, Голова Рахункової палати, Голова Фонду державного майна України, Голова Центральної виборчої комісії, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Голова та судді Конституційного Суду України, Голова Верховного Суду, голови вищих спеціалізованих судів, Голова Вищої ради правосуддя.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 не заявляв клопотання про здійснення кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів, а просив проводити його розгляд суддею одноособово, тому суд дійшов висновку про доцільність проведення розгляду даного кримінального провадження суддею одноособово.

З урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження судовий розгляд даного кримінального провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ст. 27 КПК України, відсутні.

У частині третій статті 315 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень, викладених в ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, а частиною другою статті 183 КПК України визначені випадки, коли може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка являється частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, визначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Жовтневий районний суд Миколаївської області ухвалою від 27.09.2024 до обвинуваченого ОСОБА_4 застосував запобіжний захід тримання під вартою, строк дії якого продовжувався судовими рішеннями.

Судом установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 та клопотання обвинуваченого і його захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та, відповідно до ст. 176 КПК України, найбільш суворим запобіжним заходом, а цілодобовий домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, у справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так, суд враховує, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України, віднесені до тяжких та особливо тяжких злочинів, за ч. 3 ст. 307 КК України передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, розгляд кримінального провадження ще не розпочинався, тому обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

Характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , дає підстави вважати, що, перебуваючи на волі без застосування дієвого запобіжного заходу, ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слід зазначити, що якщо обвинувачений ОСОБА_4 і не має на меті вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, про що зазначено стороною захисту, однак обставини, за яких ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, та їх запобіганню на даний час буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд враховує, що сторона захисту, заявляючи клопотання про застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, вказує адресу місця проживання ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_2 , яка, згідно з обвинувальним актом, є адресою місця вчинення кримінальних правопорушень.

Враховуючи тяжкість обвинувачення у злочинах, особу обвинуваченого ОСОБА_4 ,обрання відносно обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить, на думку суду, запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обставини, на які посилається обвинувачений та його захисник (наявність постійного місця проживання, міцні соціальні зв`язки, захворювання сина), не є тими безумовними підставами, які слугують підставами для зміни запобіжного заходу, не спростовують ризиків, наведених прокурором у клопотанні, які суд вважає доведеними.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені статтею 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, враховуючи положення частини шостої статті 176 КПК України, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, не установлено.

У частині першій статті 182 КПК України визначено, що можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Суд враховує, що злочини, передбачені ч. 3 ст. 307 КК України, у яких обвинувачується ОСОБА_4 , є особливо тяжкими злочинами у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тому не вбачає необхідності визначати розмір застави.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд дійшов висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків переховування від суду під тиском можливого відбування покарання, з метою запобігання спроби вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи тяжкість злочинів, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого, останньому доцільно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів, без визначення розміру застави, тому клопотання прокурора слід задовольнити, а у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника треба відмовити.

Керуючись статтями 176, 177, 183, 315, 372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 28.02.2025 за № 0000167, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 313, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, та провести його одноособово у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького районного суду Вінницької області в залі судових засідань о 10 год 00 хв 21 травня 2025 року.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 313, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, строком на шістдесят днів, тобто до 11 липня 2025 року, без визначення розміру застави.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт залишити без задоволення.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДЯ