Провадження №11-сс/801/427/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.05.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000110 від 22.03.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.05.2025 року клопотання прокурора задоволено.

Накладено арешт на майно, що перебуває у власності ОСОБА_7 , а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0078, площею 1,1343 га, шляхом заборони розпоряджатися вказаним майном (відчуження, поділ, об`єднання тощо), однак без позбавлення власників та користувачів права використання земельної ділянки.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила ухвалу Вінницького міського суду від 20 травня 2025 року про накладення арешту на земельну ділянку :03:003:0078 площею 1,1343 га, яка належить ОСОБА_7 , шляхом заборони її відчуження іншими особами та поділу/

об`єднання, окрім як для цілей кримінального провадження скасувати та ухвалити

нове рішення, яким в задоволенні клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 100000110 відмовити.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що прокурором не доведено, що земельна ділянка власницею якої є ОСОБА_9 є доказом у кримінальному провадженні за фактом вчинення злочину за ч. 4 ст. 358, ч.3 ст.190, ч.2 ст.364 КК України, зокрема, що вона була знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегла на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин в кримінальному провадженні №0000110.

Також, стороною обвинувачення не наведено способу та обставин можливого використання земельної ділянки, що належить ОСОБА_7 , як речового доказу у цьому кримінальному провадженні, що свідчить про відсутність зв`язку між об`єктом нерухомості з об`єктивною стороною кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000110, та відповідність останього критеріям, визначеним у ст. 98 КПК, тобто таке майно не може бути речовим доказом.

У клопотанні слідчого не зазначено, чи було заявлено цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000110 від 22.03.2024, відсутні відомості щодо повідомлення про підозру.

В порушення вимог ч. 8 ст. 170 КПК України подане клопотання не містить відомостей щодо вартості майна ОСОБА_7 , яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, що позбавляє слідчого суддю можливості оцінити її співмірність розміру завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Арешт земельної ділянки, що належить ОСОБА_7 є необгрунтованим.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_6 , яка просила задоволити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, дослідивши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як вбачається з клопотання, рішенням 1-ї сесії 7-го скликання Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області № 1 від 06.11.2015 було визнано повноваження ОСОБА_10 як Микулинецького сільського голови.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» та розпорядження Микулинецької сільської ради № 4 від 03.12.2020, повноваження ОСОБА_10 припинено з 03.12.2020.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський голова є головною посадовою особою територіальної громади. Частина 4 статті 42 цього ж Закону визначає, що сільський голова організовує роботу ради та її виконавчого комітету, є розпорядником бюджетних коштів, представляє громаду у відносинах з державними органами тощо. Відповідно до частини 5 статті 42, він несе персональну відповідальність за здійснення наданих законом повноважень.

Отже, у період з 06.11.2015 по 03.12.2020 ОСОБА_10 обіймав посаду, що передбачає виконання організаційно-розпорядчих функцій, і, відповідно до частини 3 статті 18 Кримінального кодексу України, є службовою особою.

Згідно зі статтею 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а право власності на неї набувається виключно відповідно до закону. Стаття 19 Конституції України зобов`язує органи місцевого самоврядування діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, визначений законом.

Статтею 3 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією, Кодексом і прийнятими на їх підставі нормативно-правовими актами. Відповідно до пунктів «а» і «б» частини 1 статті 12 Земельного кодексу, до повноважень сільських рад належить розпорядження землями територіальних громад, а також передача земель комунальної власності громадянам.

Частина 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлює, що набуття прав на земельні ділянки комунальної власності здійснюється виключно на підставі рішень органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Водночас, згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», такі питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях ради.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 , перебуваючи на посаді сільського голови, діючи умисно та з метою сприяння у незаконному набутті іншими особами права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, у невстановлений досудовим розслідуванням час та в невстановленому місці, виготовив, підписав та скріпив гербовою печаткою офіційний документ рішення Микулинецької сільської ради №405 від 21.02.2019.

У зазначеному рішенні міститься інформація про передачу у приватну власність ОСОБА_11 наступних земельних ділянок сільськогосподарського призначення:

кадастровий номер :04:001:0235, площею 0,86 га;

кадастровий номер :03:003:0078, площею 1,1343 га;

кадастровий номер :03:001:0554, площею 0,25 га.

На підставі вказаного рішення, 11.03.2019 державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області ОСОБА_12 було здійснено державну реєстрацію права власності на зазначені земельні ділянки за ОСОБА_11 .

У подальшому, ОСОБА_11 відчужила набуті земельні ділянки, уклавши у приміщенні приватного нотаріуса Літинського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_13 наступні договори:

-23.12.2019 був укладений договір купівлі-продажу №2187 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0554, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), покупцем якої став ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-27.03.2019 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0078, площею 1,1343 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, покупцем якої стала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-24.12.2019 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0235 площею 0,8600 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, покупцем якої став ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

З метою перевірки автентичності вказаного рішення слідчим у межах досудового розслідування було направлено запит №15431/202-2024 від 21.12.2024 до Архівного відділу Вінницької районної військової адміністрації Вінницької області з проханням надати належним чином завірені копії рішень:

-№696 від 22.09.2020;

-№573 від 06.02.2020;

-№403, 405, 407, 408, 409, 410, 411, 413, 414, 415, 416, 421, 422 від 21.02.2019 прийнятих на сесії Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області.

У відповідь на зазначений запит Архівним відділом Вінницької районної військової адміністрації Вінницької області, супровідним листом №3.01-15-45 від 25.12.2024, було надіслано слідчому архівні копії рішень сесій Микулинецької сільської ради.

У ході дослідження рішення №405 від 21.02.2019, наданої архівним відділом, встановлено, що жодного рішення щодо передачі у власність земельних ділянок з наступними кадастровими номерами:

-:04:001:0235 (площею 0,86 га),

-:03:003:0078 (площею 1,1343 га),

-:03:001:0554 (площею 0,25 га) на ім`я ОСОБА_11 прийнято не було. Таким чином, зазначене рішення №405 у частині, що стосується передачі вказаних земельних ділянок, не відповідає дійсному рішенню, ухваленому органом місцевого самоврядування, що свідчить про можливе виготовлення та використання завідомо підробленого документа.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №426089430 від 08.05.2025 та слідує, що на даний час власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0078, площею 1,1343 га є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

В свою чергу, як зазначено вище, земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0078 придбана ОСОБА_7 у ОСОБА_11 , яка отримала земельну ділянку у власність на підставі підробленого рішення Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області №405 від 21.02.2019.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для арешту майна, не заслуговують на увагу.

Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя прийняв до уваги те, що СВ Відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування матеріалів кримінального провадження №0000110 від 22.03.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України, врахував, що рішення №405 Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області у частині, що стосується передачі земельних ділянок :04:001:0235 (площею 0,86 га), :03:003:0078 (площею 1,1343 га), :03:001:0554 (площею 0,25 га) на ім`я ОСОБА_11 не відповідає дійсному рішенню, ухваленому органом місцевого самоврядування, те, що згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №426089430 від 08.05.2025 слідує, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0078, площею 1,1343 га є ОСОБА_7 , яка придбала у ОСОБА_11 земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0078 , яка отримана нею у власність на підставі підробленого рішення Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області №405 від 21.02.2019.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів КПК України передбачено дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК (частина 3 статті 170 КПК України).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу причетність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Постановою слідчого від 01.05.2025 земельну ділянку :03:003:0078 (площею 1,1343 га) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000110 від 22.03.2024, з метою збереження якого прокурор просив накласти арешт.

Відповідно абзацу 10 ч.2 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Встановивши зазначені обставини,слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що клопотання про арешт майна подано з метою забезпечення збереження речових доказів, відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ті обставини, що ОСОБА_7 не має жодного статусу у даному кримінальному провадженні №0000110 від 22.03.2024 не є перешкодою для вирішення питання про арешт майна.

На думку суду апеляційної інстанції суд дійшов вірного висновку, з урахуваннням положень ч.11 ст. 170 КПК України щодо доцільності накладення арешту з метою унеможливлення подальшого відчуження майна на час досудового розслідування та забезпечення цілей та завдань кримінального провадження, з огляду на розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя перевірив законність права власності ОСОБА_7 на зазначене майно та наклав арешт на майно, що перебуває у власності ОСОБА_7 , а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0078, площею 1,1343 га, шляхом заборони розпоряджатися вказаним майном (відчуження, поділ, об`єднання тощо), не позбавивши власників та користувачів права використання земельної ділянки.

При цьому, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо необхідності врахування слідчим суддею при вирішення клопотання про арешт майна відомостей щодо вартості майна ОСОБА_7 , яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, оскільки відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 173 КПК України вказана обставина підлягає врахуванню слідчим суддею лише якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу, а саме для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності відповідно до вимог ст.,ст. 170, 173 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, суду не надано та колегією суддів не встановлено.

На думку суду апеляційної інстанції рішення слідчого судді про задоволення клопотання прокурора щодо арешту майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.

Арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

На переконання апеляційного суду, судом при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано не лише вимоги щодо захисту фундаментальних прав власника майна та прав третіх осіб, а й «справедливий баланс» між інтересом суспільства та приватним інтересом, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини матеріали провадження свідчать, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 20.05.2025 року обґрунтована та належним чином мотивована і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.422 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.05.2025 року про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4