ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2703/25 Справа № 201/8449/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Соборного районного суд міста Дніпра від 23 липня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000867, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, -

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Соборного районного суд міста Дніпра від 23 липня 2025 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 строком до 20 вересня 2025 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що на теперішній час визначені раніше ризики не відпали і на даному етапі, з урахуванням стадії кримінального провадження, вони є доведеними і продовжують існувати. Так, ОСОБА_6 може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні

В апеляційній скарзі:

- захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу та постановити нову, про обрання обвинуваченій ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги по суті вказує, що зазначений запобіжний захід відносно ОСОБА_6 обирався на той момент, коли досудове розслідування ще не було завершене та не були зібрані та процесуально закріплені докази, які, на думку сторони обвинувачення були б достатніми для завершення досудового розслідування та направлення обвинувального акта до суду.

Зазначає, що на даний час стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що обвинувачена ОСОБА_6 до взяття її під варту переховувалася або намагалася вчинити спроби переховування від органу досудового розслідування або суду. Так само відсутні докази того, що обвинувачена вчиняла вплив на потерпілу та свідків, з метою зміни ними своїх показань.

Також вказує на безпідставність посилання прокурора на відсутність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, утриманців та легального джерела доходів.

Заслухавши сторони кримінального провадження, захисника та обвинувачену, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали та обговоривши їх доводи, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Так, при продовженні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою судом враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому судовий розгляд кримінального провадження триває, що в сукупності свідчить про продовження існування ризиків переховування від суду та впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

В той же час, судом також було враховано, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше не судима, має вищу освіту, на її утриманні перебуває малолітня дитина, та особа похилого віку за договором довічного утримання, до затримання працювала працівником з комплексного обслуговування будинку, має реєстрацію і постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується.

Разом з цим, слід прийняти до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справах «Ткачов проти України» від 13.12.2007 p., «Єлоєв проти України» від 06.11.2008р., де зазначено, що ...ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються .

Встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 тримається під вартою з червня 2025 року, при цьому судове провадження триває.

А тому, такий ризик, як імовірність вчинення тиску на свідків чи інших підозрюваних, за наведених обставин, нівелювався, тому слід визнати, що ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_6 з часом зменшилися.

За такого висновку необхідно розглянути можливість застосування до даної особи інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.п. 61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України»), існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, та у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, з практики Європейського суду з прав людини випливає, що суд повинен уважно ставиться до того, що зі спливом часу продовження тримання особи під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

Проте з моменту застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу, а саме з червня 2025 року, сторона обвинувачення не заявляла про нові ризики, які виправдовують подальше тримання його під вартою.

Європейський суд з прав людини підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправданим за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»). При цьому, ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного особою під вартою (п. 64 рішення ЄСПЛ «Ноймайстер проти Австрії»).

У той час, як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Таким чином, задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не в повній мірі з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігти наведеним у клопотанні ризикам.

Отже, зважаючи на зазначені вище правові позиції, враховуючи перебування обвинуваченій ОСОБА_6 під вартою вже тривалий період, відсутність судимостей, перебування на її утриманні малолітньої дитини та особи похилого віку за договором довічного утримання, до затримання працювала працівником з комплексного обслуговування будинку, наявність реєстрації і постійного місця проживання, а також зменшення ризиків, подальше тримання її під вартою свідчитиме про недотримання конституційних гарантій захисту його прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності).

Таким чином, за наведених обставин, враховуючи особу обвинуваченої, зменшення ризиків, недоведеність прокурором недостатності застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні, а також враховуючи відсутність нових ризиків, виходячи з відсутності обставин необхідності обмеження права особи на свободу, що передбачено кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зважаючи на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, буде відповідати обставинам та завданням кримінального провадження, а також цілком забезпечить виконання ним покладених на неї обов`язків.

За наведеного, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановлянням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Ухвалу Соборного районного суд міста Дніпра від 23 липня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000867, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем її мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 20 вересня 2025 року включно.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинувачену ОСОБА_9 , в строк до 20 вересня 2025 наступні обов`язки:

- прибувати по першому виклику до прокурор або суду у визначений ними час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними, потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_6 , що згідно ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченої, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Звільнити обвинувачену ОСОБА_6 з-під варти негайно в залі суду.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали доручити органам Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої, направивши їм копію цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4