ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1869/25 Справа № 205/6645/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002263 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Білки, Іршавського району, Закарпатської області, громадянина України, освіта середня, не судимого, має на утримані неповнолітню доньку - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, та покладено обов`язки визначені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Позовну заяву представника позивача в інтересах позивача (потерпілого) ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено частково та стягнено з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 на відшкодування понесеної моральної шкоди у розмірі 350 000 гривень.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення Правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

За встановлених судом обставин та викладених у вироку Близько 19:00 год. 07.06.2023 в Новокодацькому районі міста Дніпро, водій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним автомобілем «VOLVO FH42T» р.н. НОМЕР_1 , який належить згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 TOB «БАРАВТО» з напівпричепом «Schmitz» р.н. НОМЕР_3 , який належить згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 TOB «БАРАВТО» рухався по вул. Київській з боку проспекту Івана Мазепи в напрямку вул. Криворізької.

Під час руху водій ОСОБА_7 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.38.1 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра», розташованого в районі перехрестя з вулицею Ташкентською, перед яким в правій смузі руху дещо попереду зменшував швидкість та зупинився автобус «Еталон» р.н. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_13 , не надав цьому уваги та продовжив рух, не переконавшись в тому,- що в напрямку його руху на пішохідному переході немає пішоходів для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого виїхав на пішохідний перехід та в районі буд. № 2 по вул. Ташкентська у місті Дніпрі та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який перетинав проїзну частину справа наліво по ходу його руху по зазначеному пішохідному переході.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_12 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді тяжкої сумісної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 2-го ступеню з геморагічним вогнищем забиття речовини головного мозку в правій лобній частці, субдуральною гематомою в правій скронево- тімяній ділянці, субарахноїдального крововиливу, пневмоцефалії, відкритих уламкових переломів кісток лицьового та мозкового черепу (втисненого перелому скроневої кістки, уламкових переломів лобної та тім`яної кісток справа, уламкових переломів передньої та задньої стінки правої лобної пазухи з явищами гемо синусу, уламкових переломів верхньої, зовнішньої та нижньої стінок правої орбіти, переломів передньої та задньої стінок гайморової пазухи з явищами гемо синусу, перелому кісток носу, перелому тіла та дуги правої виличної кістки, перелому крила з переходом. на тіло клиноподібної кістки справа, перелому гілки нижньої щелепи справа та перелому тіла нижньої шелепи між 31-м та 32-ми зубами зі зміщенням уламків), масивної скальповано-рваною раною в правій лобно-виличній ділянці; відкритих переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків; травматичної ампутації правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини правого стегна, що потребувало в посттравматичному періоді повторного хірургічного втручання в об`ємі реампутація правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини правого стегна, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння та як такі, що зумовлюють стійку втрату працездатності не менш ніж на одну третину, не менше 33%, згідно пунктів 2.1.3 а,б,в,м та 2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «VOLVO FH42T» р.н. НОМЕР_1 з напівпричіп «Schmitz» р.н. НОМЕР_3 , порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху України, які свідчать:

п.18.1.- «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», що згідно висновку судово-автотехнічної експертизи, перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Отже, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив вимоги п. 18.1 Правил безпеки дорожнього руху, унаслідок чого потерпілому ОСОБА_12 спричинено тяжке тілесне ушкодження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення цивільного позову й відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, з урахуванням добровільно відшкодованої шкоди потерпілому у розмірі 168839, 75 грн.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що суд першої інстанції задовольняючи цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди на користь потерпілого, не надав належної оцінки тому, що обвинувачений під час досудового розслідування в рахунок відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням на суму 27000, а під час судового розгляду справи ще 100000 грн. та 41839,75 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи квитанції. Відтак, враховуючи, що предметом судового розгляду був цивільний позов в частині морального відшкодування, суд першої інстанції був зобов`язаний відрахувати від суми задоволеного цивільного позову фактично відшкодовану потерпілому суму збитків, оскільки питання про відшкодування потерпілому матеріальної шкоди буде вирішуватися в порядку цивільного судочинства після закінчення лікування потерпілого.

Крім того, на переконання сторони захисту стягнута судом сума на відшкодування моральної шкоди потерпілому є належним чином не обгрунтованою.

Не погоджуючись з поданою апеляційною скаргою захисника, представник потерпілого подав заперечення, в який вказує, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, йому було ампутовано ногу, що спричинило інвалідність, численні операції та тривалу реабілітацію. Крім того, внаслідок отриманих потерпілим травм, його дружина не має змоги працювати, оскільки мусить доглядати за ним, та вони мали на утриманні сина 1997 року народження, який є інвалідом 2 групи й єдиним джерелом лікування потерпілого є компенсація обвинуваченим матеріальних збитків, про які вказує апелянт та, що не є моральною шкодою, відтак просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову, відмовивши в його задоволенні, враховуючи суму фактично виплачених потерпілій грошових коштів.

Прокурор, потерпіла та її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника та просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, а також закону України про кримінальну відповідальність при призначені обвинуваченому покарання, колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника в частині вирішення цивільного позову, то вони є необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦК України.

Статтею 129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. При цьому ч. 3 вказаної статті визначено випадки, у яких суд залишає цивільний позов без розгляду.

Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених кримінальним правопорушенням, установити зв`язок між злочинним діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам. Цих вимог під час вирішення цивільного позову суди дотримались.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, окрім іншого, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, потерпілому ОСОБА_12 було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у зазнані потерпілим фізичного болю та душевних страждань, що призвело до істотних змін в його житті, яких він зазнав у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, які спричинили потерпілому тілесні ушкодження у вигляді тяжкої сумісної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 2-го ступеню з геморагічним вогнищем забиття речовини головного мозку в правій лобній частці, субдуральною гематомою в правій скронево- тімяній ділянці, субарахноїдального крововиливу, пневмоцефалії, відкритих уламкових переломів кісток лицьового та мозкового черепу (втисненого перелому скроневої кістки, уламкових переломів лобної та тім`яної кісток справа, уламкових переломів передньої та задньої стінки правої лобної пазухи з явищами гемо синусу, уламкових переломів верхньої, зовнішньої та нижньої стінок правої орбіти, переломів передньої та задньої стінок гайморової пазухи з явищами гемо синусу, перелому кісток носу, перелому тіла та дуги правої виличної кістки, перелому крила з переходом. на тіло клиноподібної кістки справа, перелому гілки нижньої щелепи справа та перелому тіла нижньої шелепи між 31-м та 32-ми зубами зі зміщенням уламків), масивної скальповано-рваною раною в правій лобно-виличній ділянці; відкритих переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків; травматичної ампутації правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини правого стегна, що потребувало в посттравматичному періоді повторного хірургічного втручання в об`ємі реампутація правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини правого стегна, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння та як такі, що зумовлюють стійку втрату працездатності не менш ніж на одну третину, не менше 33%, згідно пунктів 2.1.3 а,б,в,м та 2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

Врахувавши характер вчиненого кримінального правопорушення, ступінь вини ОСОБА_7 , а також глибину, характер, обсяг та тривалість душевних страждань потерпілого, матеріальний стан обвинуваченого, інші обставини, які мають істотне значення, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 350 000 грн.

При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а також необхідності забезпечити баланс між правами обвинуваченого та інтересами потерпілого.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що у кожному окремому випадку розмір відшкодування моральної шкоди визначається індивідуально судом з урахуванням вимог законодавства та особливостей конкретного кримінального провадження, що є проявом дискреційних повноважень суду.

Що стосується посилань захисника на те, що суд задовольняючи цивільний позов потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, не зважив на те, що в ході досудового розслідування та судового розгляду обвинуваченим було добровільно відшкодовано потерпілому збитки, завдані кримінальним правопорушенням на загальну суму 168839,75 грн., яку суд був зобов`язаний відрахувати із суми заявленої потерпілим моральної шкоди, то вони не заслуговують на увагу, оскільки як вказує в апеляційній скарзі захисника, та що не заперечує обвинувачений й підтвердила представник потерпілого, зазначені грошві кошти були перераховані обвинуваченим потерпілому на лікування, а саме в якості відшкодування завданих кримінальним правопорушенням збитків та були витрачені на лікування потерпілого.

При цьому, представник потерпілого зазначив, що оскільки лікування та реабілітація потерпілого ще триває, то вказані суми, перераховані обвинуваченим потерпілому, будуть в майбутньому вирахуванні з позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, й у випадку їх надлишку вирахувані з сум стягненої моральної шкоди.

В той же час, колегія суддів враховує і те, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 було, зокрема ампутовано ногу й на разі вирішується питання щодо можливості протезування, що підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження медичними документами, й потерпілому на цей час встановлено першу групу інвалідності.

За таких обставин, з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілого, встановлених судом обставин, характеру вчиненого злочину та його наслідків, підстав вважати визначений розмір відшкодування моральної шкоди необґрунтовано завищеним немає.

Що стосується тверджень захисника про те, що сума відшкодування матеріальної шкоди прямо залежить від розміру матеріальних збитків, то вони є надуманими та не можуть бути сприйняті судом.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, в апеляційній скарзі захисника не наведено.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції вирішуючи цивільний позов потерпілої, дотримався правил глави 9 КПК України з огляду на положення ЦК України, а рішення в цій частині є законним та обґрунтованим й зміні чи скасуванню, з викладених в апеляційній скарзі підстав, не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4