Провадження № 11-кп/811/352/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові кримінальне провадження №0003207 від 08.11.2024 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гола Пристань Херсонської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, безробітного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Галицького районного суду м. Львова від 26.04.2024 за ч.2 ст.345 КК України засудженого до покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Галицького районного суду м.Львова від 12 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді двох років шести місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 26.04.2024, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді трьох років шести місяців обмеження волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_6 слід рахувати з моменту фактичного звернення даного вироку до виконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк перебування під вартою в межах даного кримінального провадження у зв`язку із затриманням та застосуванням запобіжного заходу у період з 08.11.2024 по 17.12.2024 включно, із розрахунку одному дню позбавлення волі (тримання під вартою) відповідає два дні обмеження волі.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_6 у виді застави до набрання вироком законної сили залишено без змін. Після вступу вироку у законну силу запобіжний захід застосований до ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження слід вважати скасованим, а внесену в межах даного кримінального провадження заставу у розмірі 30280 гривень 00 копійок повернути заставодавцю ОСОБА_9 або уповноваженим нею особам.

Вирішено питання щодо речових доказів та арешту майна.

Згідно вироку, відповідно до відомості про несення служби особовим складом частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, наряд у складі командира 1 патрульного взводу 1 патрульної роти 2 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_10 , солдата ОСОБА_11 , сержанта ОСОБА_12 та старшого солдата ОСОБА_13 заступили на чергування з 18:00 год. 07.11.2024 до 01:00 год. 08.11.2023.

08.11.2024, близько 00 годин 40 хвилин, під час патрулювання у центральній частині м. Львова, наряд Національної гвардії України у складі ОСОБА_10 , солдата ОСОБА_11 , сержанта ОСОБА_12 та старшого солдата ОСОБА_13 , будучи одягненими у формений одяг з розпізнавальними знаками Національної гвардії України та Національної поліції України, знаходячись при виконанні своїх службових обов`язків, перебуваючи неподалік Львівської Національної Опери, за адресою: м.Львів, проспект Свободи, 28, представившись, підійшли до групи невідомих осіб, які, перебуваючи в громадському місці, конфліктували між собою та зробили зауваження щодо припинення ними порушень громадського порядку.

Одразу після цього, ОСОБА_6 , перебуваючи за вказаною адресою, з метою перешкоджання військовослужбовцям Національної гвардії України, які виконували свої службові обов`язки, під час встановлення ними обставин порушення громадського порядку, не реагуючи на зауваження військовослужбовців Національної гвардії про те, щоб покинути місце події, усвідомлюючи, що військовослужбовець Національної гвардії України ОСОБА_10 , одягнений у формений одяг та перебуває при виконанні своїх службових обов`язків, з метою спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, діючи умисно, підійшов до нього ззаду, обома руками обхватив його за тулуб та руки, прикладаючи фізичну силу, підняв його та прокинув на прогин, чим спричинив йому тілесні ушкодження у виді травми ділянки лівого плечового суглобу у вигляді звиху головки лівої плечової кістки, краєвого перелому в ділянці задньо-зовнішнього краю її, пошкодження суглобової губи та сухожилків підлопаткового м`язу і двохголового м`язу лівого плеча. Дана травма потребувала лікування на період більше 3-х тижнів (21 день), а тому відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити та призначити ОСОБА_6 покарання у виді двох років трьох місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 26.04.2024, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді двох років шести місяців обмеження волі.

В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що призначене ОСОБА_6 покарання є надміру суворим.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненому щиро розкаявся, засудив свою поведінку. Просив вибачення та суворо не карати.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового провадження і такі ніким не оспорювалися.

При цьому, відповідно до положень ч. З ст. 349 КПК України, суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вважає, що позиція підзахисного щодо можливості розгляду справи у так званому «спрощеному порядку» вказує на його повне усвідомлення як недопустимості вчиненого і щирого у цьому каятті з одного боку, так і на розуміння необхідності дотримання вимог КПК України в частині розумності строків провадження з іншого боку без потреби зловживання процесуальними обов`язками.

Вказує, що перелік пом`якшуючих обставин, суттєво мало б вплинути на визначення строку розміру покарання і таке мало б бути призначене ближче до нижчої межі згідно санкції інкримінованого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_6 був належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 березня 2025 року, що підтверджується матеріалами справи, проте в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч.3 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги сторона захисту вважає призначене обвинуваченому покарання надто суворим та просить призначити йому менш суворе покарання.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту щодо призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене місцевим судом ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України, відповідає вимога ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом у повні мірі враховано фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, позицію потерпілого висловлену у заяві поданій суду, рівень суспільної небезпеки кримінального правопорушення, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, а також наявність обставин, які обтяжують покарання, - вчинення злочину особою повторно.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_6 засуджений вироком Галицького районного суду м. Львова від 26.04.2024 за ч.2 ст.345 КК України, після чого повторно вчинив аналогічний злочин за обставин наведених вище.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України, у межах санкцій цих статей, у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також місцевий суд обґрунтовано визначив обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 26.04.2024 та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді трьох років шести місяців обмеження волі..

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання про відсутність підстав вважати явно несправедливим внаслідок суворості покарання, призначене ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України у виді 3 років 6 місяця обмеження волі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4