ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2368/25 Справа № 194/605/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000112 від 11 березня 2025 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тернівка, Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 09.04.2025 року вироком Павлоградского міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч.1 ст.122, ст.71, ст.72 КК України до 1 року 2 місяців обмеження волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 122 КК та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 5 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Павлоградского міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.04.2025 року і за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

Цим вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за таких обставин.

ОСОБА_7 08.03.2025 приблизно о 08:00 год., знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , з якою спільно проживали за вищевказаною адресою. В ході конфлікту обвинувачений стягнув потерпілу з дивану на підлогу та умисно наніс не менше п`яти ударів ногами по задній частині тулубу, після чого піднявши її з підлоги та стоячи обличчям до обличчя ОСОБА_9 наніс чотири удари кулаками обох рук в область грудної клітини та чотири удари кулаками обох рук в область обличчя.

Внаслідок чого ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер зліва 7 ребра по лопаточній лінії, 8,9 ребер по задньо-пахвовій лінії, 3 ребра переднього відрізка зі зміщенням за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я понад три тижня ( більш як 21 день). Тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, синців обох очей за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 5 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначити покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційний вимог зазначає, що суд всупереч вимог кримінального закону, призначаючи остаточне покарання обвинуваченому за сукупністю кримінальних правопорушень частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.04.2025, застосувавши фактично порядок призначення покарання, передбачених ст. 71 КК, який застосовується виключно у випадку призначення покарання за сукупністю вироків.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, а вирок суду в частині призначення покарання змінити.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 122 КК в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.ст. 394, 404 КПК апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу (п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України).

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд розцінює їх як обґрунтовані, виходячи з наступного.

Статтею 70 КК встановлено порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Зокрема ч. 4 ст. 70 КК передбачено, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, - покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зазначених норм закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції при призначені обвинуваченому покарання не дотримано.

Як слідує з вироку та матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 був засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.04.2025 за ч. 1 ст. 122, ст. 71, 72 КК до 1 року 2 місяців обмеження волі. При цьому інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК було вчинено 08.03.2025, тобто до ухвалення вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.04.2025.

Разом з тим, суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень, частково приєднав невідбуту частину покарання, призначене йому вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.04.2025, фактично керуючись правилами призначення покарання за сукупністю вироків, передбаченими ст. 71 КК, що призвело до неправильного застосування закону України про кримніальну відповідальність та є підставою для зміни вироку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, формально вказавши статтю, не застосував положення закону, який підлягав застосуванню, одночасно фактично керувався законом, який не підлягав застосуванню. Вказані порушення в силу ст. 409 КПК є підставою для зміни вироку.

Будь-яких інших підстав для зміни або скасування ухваленого у кримінальному провадженні вироку колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначення покарання зміні.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 за частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2025 року остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4