Провадження № 11-кп/824/1680/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Іванівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

засуджено за ч. 2 ст. 146 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Дніпро, громадянина України, освіта вища, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.146 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вироком вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, 08.09.2023 року приблизно о 09 годині 15 хвилин, перебуваючи поблизу станції метро "Васильківська" в місті Києві в автомобілі «Hyundai Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 , обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний план, направлений на викрадення потерпілого, побачили останнього, при цьому ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 та наказав йому сісти в салон автомобіля. Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи спільно, за попередньою змовою, усвідомлюючи незаконність своїх дій, зачинили двері автомобіля на електронний ключ та почали погрожувати потерпілому фізичною розправою. Крім того, ОСОБА_8 безпідставно наніс декілька ударів кулаками обох рук в область голови та тулуба ОСОБА_10 , а ОСОБА_7 направив в його бік предмет ззовні схожий на пістолет та пригрозив його застосуванням.

Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи за заздалегідь складеним планом, продовжуючи незаконно утримувати ОСОБА_10 проти його волі в салоні зазначеного автомобіля, рушили з місця, чим вчинили незаконне викрадення людини за попередньою змовою групою осіб.

В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 направились за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський, 19, де помістили ОСОБА_10 у квартирі №235 проти його волі, супроводжуючи свої дії висловлюванням погроз застосування фізичної сили, спричиненням тілесних ушкоджень, позбавивши останнього можливості обирати за своєю волею своє місцезнаходження та фактично обмежуючи його свободу переміщення.

Злочинними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців на верхньому повіці ока, на заднє-зовнішній поверхні лівого плеча в верхнє-середній третині, на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині, на передній поверхні грудної клітини в проекції середньої третини тіла грудини; сліпе кульове поранення м?яких тканин передньої поверхні правого стегна в середній третині, що у свої сукупності відноситься до легкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч.2 ст. 146 КК України та призначити покарання у виді 3 років обмеження волі, а також визнати винним ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 146 КК України та призначити покарання у виді 3 років обмеження волі.

В обґрунтування апеляційної скарги не оспорюючи доведеність вини обвинувачених, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, та, внаслідок чого, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, внаслідок м`якості.

Зазначає, що характеризуючи дані, встановлені судом першої інстанції щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що звільнення від відбуття призначеного покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених і попередження вчинення ними нових злочинів. Окрім того, обвинувачені вчинили умисний злочин, постійного місця роботи не мають, характеризуються посередньо, соціально-корисною працею не займаються.

Вказує, що суд першої інстанції не надав належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, конкретним обставинам провадження, даним про осіб обвинувачених, а звільняючи їх від відбування призначеного покарання, безпідставно не врахував зухвалий спосіб вчинення незаконного позбавлення волі потерпілого, наполегливе прагнення досягти злочинної мети, незважаючи на застосування небезпечного насильства, із застосуванням зброї, спосіб та мотив вчинених ними злочинних діянь, що свідчить про їх невиправдану агресію.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачених, захисника, потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення за фактичних обставин, встановлених судом, правова кваліфікація їх дій за ч.2 ст.146 КК України, в апеляційному порядку не оскаржується.

Згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправіних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання у порядку ст.75 КК України є необґрунтованими.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та при вирішенні питання про звільнення їх від відбування покарання з випробуванням судом враховано, що обвинуваченими вчинений нетяжкий злочин, а також особи обвинувачених, які не одружені, офіційно не працевлаштовані, характеризуються задовільно, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалися. Також судом враховано наявність у обвинувачених обставин, що пом`якшують покарання у вигляді щирого каяття та добровільного відшкодування шкоди, а також відсутність обставин, що обтяжують їх покарання.

Зазначені дані прокурором у апеляційній скарзі під сумнів не ставляться.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням даних про особи обвинувачених, які мають молодий вік, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, наявності у кожного з них двох обставин, що пом`якшують покарання, у вигляді щирого каяття та добровільного відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, позиції потерпілого, який під час апеляційного розгляду категорично заперечив проти призначення обвинуваченим реального покарання, висновок суду про можливість виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства, але в умовах обов`язкового контролю за їх поведінкою з боку органів пробації на протязі максимального строку іспитового строку є таким, що ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Як вбачається з вироку, за згодою сторін кримінального провадження суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України обмежив дослідження фактичних обставин допитом обвинувачених, потерпілого у зв`язку з тим, що в судовому засіданні не оспорювалися обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені у обвинувальному акті.

Доводи апеляційної скарги прокурора про зухвалість злочину, агресивність обвинувачених під час кримінального правопорушення по відношенню до потерпілого, спосіб та мотив вчинення насильницьких дій , не є переконливими для висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можливе лише під час реального відбування призначеного судом покарання і не спростовують висновок суду про можливість їх перевиховання під контролем органу пробації без ізоляції від суспільства.

Висновки суду про можливість застосування вимог ст.75 КК України є належним чином обґрунтованими.

Порушень кримінального процесуального закону, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: