Справа № 352/222/25
Провадження № 11-кп/4808/291/25
Категорія ч. 4 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000008 за апеляційною скаргою прокурора Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2025 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, що на обліку в центрі зайнятості не перебуває, осіб на утриманні не має, має професійно-технічну освіту, раніше судимого, в останнє вироком суду від 16 жовтня 2021 року за частинами другою та третьою статті 185 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі і звільнений 17 серпня 2023 року по відбуттю покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі частин другої-четвертої статті 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді 5 років позбавлення волі з випробуванням, встановити йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі частин першої та третьої статті 76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; 3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судової експертизи № СЕ-19/109-25/493-ТВ від 09 січня 2025 року в розмірі 1591 ( одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна) гривня 80 (вісімдесят) копійок.

Вирішено питання речових доказів,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Так ОСОБА_8 16 грудня 2024 року приблизно о 16 годині 09 хвилин, шляхом вільного доступу зайшов до торгової зали автозаправочної станції «ОККО», яка розташована за адресою: село Угринів Івано-Франківського району Івано-Франківської області, вулиця Галицька, будинок 23а, після чого, під час перебування у вказаній торговій залі, у ОСОБА_8 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, після чого ОСОБА_8 , маючи непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого статтею 185 КК України діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до торгової полиці, на якій розташовані побутові товари, після чого скориставшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з полиці мережевий фільтр марки «Proove» серії «Power Strip Homester» моделі «PD-03 1 AC 65W» роз`єми «2 Type-C +2 USB, AC (EU)» вартістю 1799 гривень та смарт годинник марки «Proove» моделі «Quantum» кольору «silver» вартістю 2027 гривень та вийшов з приміщення магазину, не розрахувавшись за ці товари, після чого привласнив їх та розпорядився вищевказаними викраденими товарами на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ТОВ «Окко-драйв» матеріальну шкоду на загальну суму 3826 гривень.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його злочинних дій у вчиненні кримінального правопорушення, вважає вирок Тисменицького районного суду від 02 квітня 2025 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного кримінального судом покарання ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Наголошує, що покарання у виді позбавлення волі призначене ОСОБА_8 із застосуванням ст. 75 КК України явно несправедливе у зв`язку із м`якістю.

Зазначає, що як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції необґрунтовано не врахував обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_8 . Так, під час судового провадження ОСОБА_8 щиро розкаювався у скоєному, критично оцінював свою протиправну поведінку, засуджував її, висловлював бажання виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, та хоча не відшкодував збитки потерпілому, проте це викликано відсутністю такої матеріальної можливості. Однак, обвинувачений визнав свою провину, неодноразово висловлював жаль з приводу вчиненого та бажав виправити ситуацію, що склалася, зокрема під час підготовчого судового засідання висловлював намір про відшкодування збитків, однак стосовно нього було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в іншому провадженні, що унеможливило виконання ним зазначеного обов`язку.

При цьому, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду обвинувачений визнав свою вину, співпрацював з органом досудового розслідування у встановленні обставин злочину, та таким чином активно сприяв розкриттю злочину.

Вказує, що судом також недостатнім чином враховано незначну суму викраденого майна, що в значній мірі впливає на прийняття рішення про пом`якшення відповідальності останнього. Суд хоч і зіслався на обставини кримінального провадження, об`єм обвинувачення та на характеризуючі дані особи ОСОБА_8 , проте не у повній мірі врахував їх при призначенні покарання та необґрунтовано призначив обвинуваченому надто м`яке покарання, яке неможливо вважати необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не у повній мірі врахував той факт, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин межі санкції за вчинення якого передбачають позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Також наголошує, що ОСОБА_8 є особою, яка ніде не працює, збитки потерпілому не відшкодував, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності. При цьому будучи раніше судимим, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і в період не знятої та не погашеної у встановленому законом порядку судимості, повторно вчинив корисливий злочин. Більше того, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 на розгляд Івано-Франківського міського суду скеровано ще два обвинувальні акти про його обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 4 ст. 186 КК України.

Крім того, ОСОБА_8 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, що свідчить про стійку злочинну спрямованість ОСОБА_8 та небажання стати на шлях виправлення.

Також зазначає, що згідно досудової доповіді Івано-Франківським районним сектором № 4 філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу.

До початку судового засідання представник потерпілого ОСОБА_11 надіслав на адресу суду заяву у якій просив розглядати апеляційну скаргу прокурора без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Прокурор оскаржує вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

Згідно з ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вище вимог закону при визначенні ОСОБА_8 покарання та ним було належним чином не враховано всі обставини кримінального провадження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, необережну форму вини обвинуваченого, особу обвинуваченого, який визнав вину в повному обсязі, відсутність обставин, що його обтяжують, одиничний епізод кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, ніде офіційно не працює.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення покарання в межах санкції статті у виді 5 роки позбавлення волі.

Крім того суд першої інстанції з врахуванням обставини кримінального правопорушення, з врахуванням особи обвинуваченого, який визнав вину в повному обсязі, одиничність епізоду кримінального правопорушення, а також невеликий розмір спричиненої шкоди та пояснення обвинуваченого щодо його неофіційного працевлаштування, Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_8 може виправитись без відбування покарання.

Суд першої інстанції критично поставився до висновку досудової доповіді щодо винятковості виконання покарання в громаді з огляду на наступне. Складення досудової доповіді відбувалось за неявки ОСОБА_8 , а тому, на відміну від суду, посадові особи органу пробації не спілкувались із ним безпосередньо та під час складення досудової доповіді не враховували, серед іншого, такі динамічні фактори, як стосунки з рідними та близькими, а також готовність обвинуваченого до зміни способу життя та його плани на майбутнє, дійшов висновку про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, із покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, визначивши обвинуваченому іспитовий строк два роки.

Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції, як призначення покарання в межах санкції статті із застосуванням ст. 75 КК України, не погоджується.

Суд апеляційної інстанції вважає, що, суд першої інстанції, не в повній мірі дотримався вимог ст. 370 КПК України в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України.

Так, суд першої інстанції достатньою мірою не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_12 злочину, який згідно зі ст. 12 КК віднесено до тяжкого, не врахував обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_8 . Так, під час судового провадження ОСОБА_8 щиро розкаювався у скоєному, критично оцінював свою протиправну поведінку, засуджував її, висловлював бажання виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, та хоча не відшкодував збитки потерпілому, проте це викликано відсутністю такої матеріальної можливості. Однак, обвинувачений визнав свою провину, неодноразово висловлював жаль з приводу вчиненого та бажав виправити ситуацію, що склалася, зокрема під час підготовчого судового засідання висловлював намір про відшкодування збитків, однак стосовно нього було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в іншому провадженні, що унеможливило виконання ним зазначеного обов`язку.

При цьому, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду обвинувачений визнав свою вину, співпрацював з органом досудового розслідування у встановленні обставин злочину, та таким чином активно сприяв розкриттю злочину.

Також не надано належної оцінки й тому, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин межі санкції за вчинення якого передбачають позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. ОСОБА_8 є особою, яка ніде не працює, збитки потерпілому не відшкодував, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності. При цьому будучи раніше судимим, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і в період не знятої та не погашеної у встановленому законом порядку судимості, повторно вчинив корисливий злочин. Більше того, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 на розгляд Івано-Франківського міського суду скеровано ще два обвинувальні акти про його обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 4 ст. 186 КК України.

Також не надано оцінки й тому, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, що свідчить про стійку злочинну спрямованість ОСОБА_8 та небажання стати на шлях виправлення.

Крім того, поза увагою суду залишилися й те, що згідно досудової доповіді Івано-Франківським районним сектором № 4 філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області (а.п. 37-41), ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

На думку колегії судів, суд першої інстанції недостатнім чином враховано незначну суму викраденого майна, що в значній мірі впливає на прийняття рішення про пом`якшення відповідальності останнього. Суд хоч і зіслався на обставини кримінального провадження, об`єм обвинувачення та на характеризуючі дані особи ОСОБА_8 , проте не у повній мірі врахував їх при призначенні покарання та необґрунтовано призначив обвинуваченому надто м`яке покарання, яке неможливо вважати необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про можливість виправлення обвинуваченого із застосуванням ст. 75 КК, виходячи із ступеня тяжкості вчиненого злочину, встановлених судом обставин справи та особи винного, унаслідок чого порушив вимоги статті 370 КПК.

На думку колегії судів, вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_8 тяжкого кримінального правопорушення, а тому відсутні достатні підстави для застосування щодо ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України та призначення покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції вважає застосування щодо ОСОБА_8 положень ст. 75 КК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки таке рішення не сприяє меті виправлення винного та попередження вчинення нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Згідно з ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України необхідність застосування більш суворого покарання є однією із підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання необхідно скасувати з постановленням в цій частині нового вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що пом`якшуючими обставинами по справі є визнання вини та щире каяття обвинуваченого, що на думку апеляційного суду істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тому колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані особи обвинуваченого ОСОБА_8 , який вчинив тяжкий злочин, те що ОСОБА_8 є особою, яка ніде не працює, збитки потерпілому не відшкодував, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, а також будучи раніше судимим, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і в період не знятої та не погашеної у встановленому законом порядку судимості, повторно вчинив корисливий злочин, а також враховуючи що під час судового провадження ОСОБА_8 щиро розкаювався у скоєному, критично оцінював свою протиправну поведінку, засуджував її, висловлював бажання виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, та хоча не відшкодував збитки потерпілому, проте це викликано відсутністю такої матеріальної можливості. Однак, обвинувачений визнав свою провину, неодноразово висловлював жаль з приводу вчиненого та бажав виправити ситуацію, що склалася, зокрема під час підготовчого судового засідання висловлював намір про відшкодування збитків, однак стосовно нього було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в іншому провадженні, що унеможливило виконання ним зазначеного обов`язку, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання та постановити новий вирок, яким визначити останньому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 69 КК України строком на 2 (два) рік.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими громадянами, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду першої інстанції - скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання, з постановленням в цій частині нового вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 405, 407, 414, 420 КПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання скасувати та ухвали в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку, не пізніше наступного дня після його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5