Справа № 191/2282/23
Провадження № 1-кп/191/176/23
У Х В А Л А

іменем України

12 червня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1, ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 122 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 14 червня 2025 року.

В обгрунтування свого клопотання прокурор зазначила, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий, не має офіційного місця роботи, тобто не має постійних засобів для існування, вбачається ризик, передбачений ч.5 ст.177 КПК України, а саме останній може вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, враховуючи обізнаність ОСОБА_6 про сутпінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також міру покарання, яка передбачена за нього, виникає ризик, передбачений ч.1 ст.177 КПК України, а саме останній може переховуватися від суду. Зазначені обставини в своїй сукупності є достатніми вважати про існування з боку обвинуваченого спроб вчинити дії, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме : переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні шляхом залякування для того, щоб останній змінили свої свідчення на його користь або винити інше кримінальне правопорушення. Отже вважає, що єдиним запобіжним заходом, який може забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків є тримання під вартою.

Обвинувачений і захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора не заперечували, але просили зменшити розмір застави.

Представник потерпілого в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, думку представника потерпілого, дійшов наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду від 23 квітня 2024 року до підозрюваного ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів. Для забезпечення виконання обов`язків підозрюваним ОСОБА_6 визначено йому заставу в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 грн. 00 коп.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 18 лютого 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто до 18 квітня 2025 року включно. Крім того, даною ухвалою встановлений ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2024 року альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у вигляді 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 грн. 00 коп. та покладені на ОСОБА_6 за результатами внесення такої застави обов`язки продовжено до 18 квітня 2025 року включно. 16 квітня 2025 року ухвалою суду запобіжний захід обвинуваченому продовжено до 14 червня 2025 року включно.

Відповідно до частини 1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою не повинен перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, також суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначено, що наявність вагомих підстав обвинуваченого затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У рішенні ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Згідно з рішенням ЄСПЛ від 30.08.1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальні правопорушення. Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» визначає, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Крім того, згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи. У справі «Феррарі-Браво проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

При вирішенні заявленого прокурором клопотання відносно обвинуваченого, суд враховує встановлені судом підстави обрання останньому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також, що наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, останній обвинувачується у вчиненні злочинів, два з яких відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, раніше неодноразово засуджений за умисні злочини, має не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, ризики, які слугували обранню обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на сьогоднішній день не зменшилися та продовжують існувати, не має офіційного місця роботи та стійких соціальних зв`язків, у зв`язку з чим, вказані вище обставини в своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, переховуватися від суду; впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З урахуванням того, що у даному кримінальному провадженні наявні наведені ризики та обставини, що є підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необхідним продовжити запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою терміном на 60 днів і тільки такий вид і міра запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та досягнення дієвості цього провадження. За таких обставин підстав для обрання обвинуваченому менш суворого запобіжного заходу судом не встановлено.

Крім того, частиною 3 ст.183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.2 п.2 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України суд визначає підозрюваному розмір застави у межах 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що буде достатньо для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених судом на нього обов`язків.

Захисник ОСОБА_5 також звернулася до суду з заявою про повернення помилково сплаченої застави, обгрунтовуючи її тим, що Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року було зменшено заставу до 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб і 05 травня 2025 року ОСОБА_7 сплатила вказаний розмір застави.

Відповідно до листа ДСА України від 05 травня 2025 року №2413/25 підтверджено внесення застави на спеціальний рахунок Дніпровського апеляційного суду, хоча застава повинна бути внесена на спеціальний рахунок суду, який обрав запобіжний захід. Просить суд повернути помилково сплачені грошові кошти заставодавцю ОСОБА_7 .

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 року №15 «Про порядок внесення коштів на спеціальний рахунок суду, який обрав запобіжний захід у вигляді застави» застава вноситься в національній грошовій одиниці на спеціальний рахунок територіального управління ДСА, яке здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності суду, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, Верховного Суду, який обрав такий запобіжний захід, відкритий у Казначействі в установленому законодавством порядку (далі - депозитний рахунок).

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2025 року ОСОБА_6 було обрано заставу в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400,00 грн.

Ухвалою апеляційного суду від 23 квітня 2025 року вказаний розмір застави був зменшений до 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Отже, запобіжний захід у вигляді застави був обраний Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області, у звязку з чим застава повинна бути внесена на спеціальний рахунок територіального управління ДСА, яке здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Таким чином, заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, помилково внесену ОСОБА_7 на спеціальний рахунок територіального управління ДСА, яке здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності Дніпровського апеляційного суду необхідно повернути.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 314, 315 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, а саме, до 10 серпня 2025 року включно.

Визначити заставу у розмірі 30 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 90 840 грн, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок суду з наступними реквізитами: одержувач платежу: ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) : 26239738, Банк отримувача: ДКСУ, м.Київ , Код банку отримувача (МФО): 820172, Рахунок отримувача: UA0017442.

У випадку внесення застави, вважати, що ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді застави та покласти на нього наступні обов`язки: - не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання; - прибувати до суду за першою вимогою; - утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти, внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення помилково сплаченої застави задовольнити.

Повернути як помилково сплачені грошові кошти заставодавцю ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за ОСОБА_6 в сумі 90840 грн., сплачені нею 05.05.2025 року згідно квитанції : 9377-7311-7225-4259 на рахунок UA0017442, отримувач ТУ ДСА Дніпропетровської області, банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ код отримувача: 26239738, призначення платежу: застава за ОСОБА_6 спр. № 191/2282/23, ухвала Дніпровського апеляційного суду від 23.04.2025 року від ОСОБА_7 .

На ухвалу в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу з визначенням розміру застави може бути подана апеляція протягом п`яти днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 13 червня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1