КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4214/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

захисника: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

власника майна: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року в справі за клопотанням спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000085 від 27.01.2025, за підозрою ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 подав клопотання у кримінальному провадженні №0000085 від 27.01.2025 про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання зазначив, що у кримінальному провадженні №0000085 від 27.01.2025, за підозрою ОСОБА_9 , виникла необхідність накладення арешту майно, яке вилучено 01.05.2025 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, на: грошові купюри номіналом 100 доларів (в розмірі 3 300) із серійними номерами: LK21364263E, AB35347783E, KD12199038А, KO71244118A, KF41606963B, HB46254020E, КВ18293641H, KF28979296В, KL83806471С, KB97113524E, HL46197833F, HG89255507A, FG70940320А, KB72954878N, DF62513405B, KD18277025B, KK66629410B, KK75311351A, KJ46057064А, KF61993686A, HI35099843А, LK54948649B, MB02442462M, LF95435078E, HF90390885E, KB22847540L, AB81948746A, HK41143881B, HB11393084G, KB47121943K, PF12502724J, PF12502723J, PK59836384A; мобільний телефон «Iphone 15 Pro Max», ІМЕІ НОМЕР_1 ; поліетиленовий пакет, в якому міститься флеш накопичувач чорного кольору, адаптер до флеш накопичувача, флеш носій чорного кольору, сім карта з надписом « НОМЕР_2 »; бланк посвідчення у формі книжечки в кількості 3 штуки, які поміщено до паперового конверту № 2; талон ВГО НР № 10-4714 4714 з надписом «Комітет по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю «Координаційний центр»; мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору.

Зазначав, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з використанням свого службового становища з метою отримання неправомірної вигоди, із залученням інших осіб налагодили злочинну схему зняття з обліку військовозобов`язаних осіб чоловічої статі призовного віку із використанням підроблених документів щодо встановлення другої групи інвалідності.

Під час досудового розслідування шляхом здійснення контролю за вчиненням злочину було задокументовано факт видачі ОСОБА_10 , посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 за участі ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за грошову винагороду в розмірі 6000 доларів США, без законних на те підстав, військово-облікового документу від 03.03.2025 на ім`я останнього із зняттям ОСОБА_10 з військового обліку військовозобов`язаних. При здійсненні контролю за вчиненням злочину використовувались заздалегідь ідентифіковані грошові кошти в розмірі 6000 доларів США, а саме грошові купюри номіналом 100 доларів США кожна з наступними серіями: LK35939874A, LK21364263E, LB24850357J, LF30178473K, MK20644784B, MB51037725B, MK77831818A, LF82092743H, MB08160126M, LB88824770P, LH29307284C, LH29307282C, LB45199814P, LB95830451N, MB31594817E, LB11150586S, ME10321808B, LE72970773C, LA07599766*, LB42218476R, MB06853792K, LG66187741C, LF95505166E, LB28784964J, LB23014699D, MB18986606S, PB81577014A, LL47549113F, LA83718284B, MK70663934C, MB32205056J, LK45985811B, PG02566786D, HK14238728D, KB12130672D, KB04151658M, AB59627443E, KG49070577B, KL14916208B, HL78351082D, HB22258207P, KL75539333A, KF53887853A, KB75491383C, KB45027259J, KF54369667C, AB08664939Y, HE84675410C, FF58604237C, KB46677264E, DF44702400B, KB25973783C, KJ21657642A.

01.05.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.04.2025 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведення обшуку за вищезазначеною адресою було виявлено та вилучено майно на яке прокурор просить накласти арешт.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року клопотання прокурора - задоволено.

Накладено арешт на майно, яке вилучене 01.05.2025 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, на:

- грошові купюри номіналом 100 доларів із серійними номерами: LK21364263E, AB35347783E, KD12199038А, KO71244118A, KF41606963B, HB46254020E, КВ18293641H, KF28979296В, KL83806471С, KB97113524E, HL46197833F, HG89255507A, FG70940320А, KB72954878N, DF62513405B, KD18277025B, KK66629410B, KK75311351A, KJ46057064А, KF61993686A, HI35099843А, LK54948649B, MB02442462M, LF95435078E, HF90390885E, KB22847540L, AB81948746A, HK41143881B, HB11393084G, KB47121943K, PF12502724J, PF12502723J, PK59836384A;

- мобільний телефон «Iphone 15 Pro Max», ІМЕІ НОМЕР_1 ;

- поліетиленовий пакет, в якому міститься флеш накопичувач чорного кольору, адаптер до флеш накопичувача, флеш носій чорного кольору, сім карта з надписом « НОМЕР_2 »;

- бланк посвідчення у формі книжечки в кількості 3 штуки, які поміщено до паперового конверту № 2;

- талон ВГО НР № 10-4714 4714 з надписом «Комітет по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю «Координаційний центр»;

- мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 16.05.2025 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 рокута ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що вилучене майно під час обшуку, а саме грошові кошти вилучені в кімнаті неповнолітньої ОСОБА_13 в розмірі 900 дол США є її особистою власністю, а купюра в 100 дол. США (LK21364263Е) була подарована їй на день народження ОСОБА_9 .

Грошові кошти в сумі 2 400 є власністю ОСОБА_8 , які вона відкладала для операції, про діяльність ОСОБА_9 їй нічого відомо не було.

Зазначив, що в ухвалі суду, яка оскаржується зазначено номер квартири із якої взагалі нічого не вилучалось.

Зазначив, що обшук проводився слідчим який не був зазначений в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку.

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Прокурор ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги. Ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав, що враховуючи, наявність даних про належність майна, з метою забезпечення речових доказів, слідчий суддя вважав необхідним задовольнити клопотання та накласти арешт на майно, оскільки наявні, передбачені ст. 170 КПК України, підстави для його накладення.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя Шевченківського районного суду

м. Києва зазначених вимог закону дотримався.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000085 від 27.01.2025, про накладення арешту на вищевказане майно, а саме грошові кошти та транспортні засоби слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, дійшов обґрунтованого висновку, що майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти на нього арешт.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, згідно наданих матеріалів до клопотання прокурора, постановою слідчого СУ ГУНП України ОСОБА_14 від 1.05.2025 вказане майно, на яке прокурор просив накласти арешт, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч твердженням апелянтів, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки, як уже зазначалось вище, воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та 1.05.2025 постановою слідчої визнане речовими доказами.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З урахуванням положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Щодо твердження апелянта, що грошові кошти є коштами ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , що ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Враховуючи, що вказані грошові кошти визнано, у передбаченому законом порядку, речовими доказами, то слідчий суддя прийшов до вірного висновку про можливість накладення на них арешту.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянтів стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3