Справа № 470/538/23
Номер провадження № 1-кп/488/223/25

У Х В А Л А

21.05.2025 року

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора Уманської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_5 ,

прокурора Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , їх захисників адвокатів: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 та ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст.307 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Захисники обвинувачених з підстав недоведеності прокурором ризиків тримання під вартою, існування в обвинувачених сталих соціальних зв`язків - родини, постійного міста мешкання та позитивних характеристик, адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просили змінити обвинуваченим запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Також в обгрунтування своїх заперечень сторона захисту загалом послалась на тяганину під час судового розгляду кримінального провадження в Березнегуватському районному суді Миколаївської області, коли постійно відбувалась заміна прокурорів, не було забезпечено надання суду письмових матеріалів на дослідження, судом виключно продовжувались строки тримання під вартою обвинувачених, а по суті справа не слухалась; а також на незаконність проведення досудового розслідування вцілому.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу, суд вважає за доцільне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виходячи із наступного:

ОСОБА_8 , згідно обвинувального акту, органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні трьох епізодів особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, у складі організованої групи, за який кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, а отже, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може переховуватись від суду.

ОСОБА_8 , поміж іншого, обвинувачується у вчиненні збуту психотропних речовин військовослужбовцям Збройних сил України, які залучені до захисту суверенітету і територіальної цілісності України, які тимчасово дислокувалися на території за місцем проживання обвинуваченого, що передбачає наявність корисливого мотиву в його діях та дає підстави вважати, що він може продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечних психотропних речовин.

Також наявним є ризик того, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань, наданих на досудовому розслідуванні, оскільки знайомий з ними та протягом строку досудового розслідування вже впливав на них, що і стало підставою для зміни йому запобіжного заходу та звернення застави в дохід держави.

Відповідно до відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, ОСОБА_8 розведений, має на утриманні неповнолітню дитину, призваний на військову службу за мобілізацією та після тривалого лікування через поранення повернувся до місця постійного проживання, раніше не судимий.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, суд не знаходить підстав для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який, як того просить сторона захисту.

Обвинувачений ОСОБА_7 , згідно обвинувального акту, обвинувачується органом досудового розслідування у вчиненні ним у якості організатора трьох епізодів особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, у складі організованої групи, за який кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років.

Крім того він обвинувачується у вчиненні інших кримінальних правопорушень, пов`язаних з обігом особливо небезпечних психотропних речовин, передбачених ч.2 ст.307 та ч.3 ст.307 КК України, та за ч.1 ст.263 КК України у придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто суд приймає до уваги тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим.

За даними обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, пов`язаного зі збутом особливо небезпечних психотропних речовин військовослужбовцям Збройних сил України, які залучені до захисту суверенітету і територіальної цілісності України, що передбачає наявність корисливого мотиву в його діях та дає підстави вважати, що він може продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечних психотропних речовин.

Таким чином, є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень та покарання, яке йому загрожує; незаконно впливати на свідків з метою зміни показань, наданих на досудовому розслідуванні, оскільки свідки судом не допитані, а обвинувачений обізнаний про їх анкетні дані, та продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечних психотропних речовин.

Відповідно до відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, ОСОБА_7 розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працює, крім наявності у нього фермерського господарства без доведеного розміру доходу, в силу ст.89 КК України раніше не судимий.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 , який не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів, органом досудового розслідування поставлено у провину вчинення трьох епізодів особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, у складі організованої групи, за який кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що тяжкість покарання у разі визнання судом його винним сама по собі може бути обставиною, яка може обумовити ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування, суду.

Поміж іншого, тяжкість висунутого обвинувачення та дана стадія кримінального провадження, у якій ще не проведено допит свідків судом, свідчать про можливість прийняття ОСОБА_9 заходів впливу на свідків з метою надання ними показів на свою користь.

Всі вищевикладені дані вказують на те, що продовжують існувати ризики, передбачені п.1,3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, обвинувачений, враховуючи кількість епізодів, тяжкість кримінального правопорушення та покарання, яке передбачене за його вчинення, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків кримінального правопорушення з метою зміни показань, наданих на досудовому розслідуванні, та продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечних психотропних речовин - з огляду на те, що він обвинувачується у вчиненні збуту психотропних речовин військовослужбовцям Збройних сил України, які залучені до захисту суверенітету і територіальної цілісності України.

Приймаючи до уваги, що відомості про те, що зазначені ризики припинили своє існування, суду не представлені, очевидних ознак їх зменшення також не вбачається, а також враховуючи, що судове провадження до спливу терміну тримання обвинувачених під вартою не завершено, використовуючи практику Європейського суду з прав людини щодо виправдання тримання під вартою за наявності справжніх інтересів суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості у данному випадку переважають над принципом поваги до особистої свободи, суд погоджується з доводами прокурора про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи обвинувачених та їх захисників щодо необхідності зміни обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, вважаючи їх такими, що не спростовують встановлених судом вищезазначених ризиків.

Посилання захисників обвинувачених на їх сталі соціальні зв`язки, не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати обвинуваченим запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

У судовому засіданні представником власника майна ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_10 подано клопотання про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області 24 травня 2023 року в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000259 від 18 жовтня 2022 року на майно грошові кошти, що були вилучені 20 березня 2023 року під час обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 повністю або частково.

В обґрунтування поданого клопотання адвокат ОСОБА_10 посилається на те, що вилучені грошові кошти є збереженнями ОСОБА_12 та грошима її батьків, обвинувачений ОСОБА_7 та власник майна ОСОБА_12 не проживають разом понад 10 років, вилучені кошти отримані останньою у законний спосіб - надані її батьками та родичами, зароблені нею особисто та отримані в борг за договором позики. Зазначає, що вилучені грошові кошти є її особистими збереженнями, оскільки вона отримує дохід від діяльності фітнес тренера, косметолога, від оренди земельних ділянок та частина з цих грошей надана їй її батьками близько з 2015 року, які вона накопичувала задля придбання квартири у м.Миколаєві. Крім того, частину з вилучених коштів нею отримано в борг від ОСОБА_13 , який є її родичем та відповідно до договору позики від 08 січня 2023 року передав їй грошові кошти у сумі 30 000 доларів США на строк до 08 січня 2026 року. Також посилається на те, що тривалий час отримує дохід від продажу спиртовмісних напоїв власного виробництва (самогоноваріння). Оскільки належність грошових коштів, що були вилучені за місцем її проживання під час обшуку 20 березня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 спростовується долученими до клопотання доказами, вважає, що арешт накладено необґрунтовано.

Також представник заявника зазначає, що твердження слідчого, що вилучені грошові кошти належать обвинуваченому є лише припущенням, немає підстав вважати, що вилучені грошові кошти отримані внаслідок здійснення Погорєльським протиправної діяльності.

Обвинувачений ОСОБА_7 клопотання підтримав, вказуючи, що ніякого відношення до вилучених під час обшуку в кв. АДРЕСА_2 грошових коштів він не має, за вказаною адресою він не мешкає з 2013 року та про існування у ОСОБА_12 такої суми грошових коштів йому взагалі не було відомо.

Сторона захисту клопотання підтримала.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання представника ОСОБА_12 , просив в його задоволенні відмовити, зазначивши, що її доводи не відповідають дійсності, та цим доводам надано оцінку слідчим суддею при накладенні арешту на майно. Вважає, що належність грошових коштів обвинуваченому ОСОБА_7 доведено протягом досудового розслідування.

Також прокурор посилається на ту обставину, що питання проживання чи не проживання підозрюваного ОСОБА_7 з ОСОБА_12 за однією адресою досліджувалося слідчим суддею з урахуванням наданих прокурором матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні де ОСОБА_7 виступає потерпілою особою та показання ОСОБА_12 , надані як свідком у тому ж кримінальному провадженні, з яких встановлено, що у листопаді 2022 року, звернувшись до органів поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, останні вказували, що спільно проживають у квартирі АДРЕСА_3 .

Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що:

ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.05.2023 року накладено арешт на майно, що було вилучене у ОСОБА_12 - грошові кошти, вилучені в ході обшуку 20.03.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 : 59 200 доларів США; 52 000 гривень;17 600 Євро.

Відповідно до мотивувальної частини названої ухвали слідчого судді, арешт накладено з метою можливої конфіскації майна, як виду покарання та спеціальної конфіскації.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2, 4, 5 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті (арешту майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті (арешту майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання...) арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У відповідності до ч.1 ст.96-1, ч.1 ст.96-2 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Спеціальна конфіскація застосовується у тому числі у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Таким чином, обов`язковою умовою накладення арешту на майно з метою можливої конфіскації майна, як виду покарання та спеціальної конфіскації є належність цього майна обвинуваченому ОСОБА_7 .

Натомість, судом встановлено, що шлюб між подружжям ОСОБА_12 та ОСОБА_14 розірвано в серпні 2013 року (рішення суду від 05.08.2013 року), з того часу вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків - такі фактичні обставини підтверджені актом обстеження від 21.03.2023 року, відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_1 з 2013 року мешкають ОСОБА_12 із сином Нікітою, а обвинувачений ОСОБА_7 мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно протоколу затримання від 20.03.2023 року, фактичне затримання ОСОБА_7 в порядку ст.208 КПК України, відбулося за адресою: АДРЕСА_4 .

При цьому, суд не приймає заперечення прокурора з посиланням на кримінальне провадження за фактом вчинення розбійного нападу, за яким ОСОБА_7 , будучи потерпілою особою, зазначив своїм місцем мешканням адресу АДРЕСА_1 , оскільки обвинувачений з приводу даних обставин суду показав, що при написанні заяви до поліції названу адресу зазначав, як адресу своєї реєстрації.

З наданих представником заявника доказів, зокрема: договору займу грошових коштів від 08.01.2023 року, договорів оренди земельних ділянок ОСОБА_12 , її батьків матері ОСОБА_15 та вітчима ОСОБА_16 , рідного брата ОСОБА_17 відомостей про отримання грошових коштів від оренди земельних ділянок ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за період з 2015 по 2018 рік, Договорів, укладених ОСОБА_15 : "Договору з ДП «Березнегуватське ЛГ» за 2018 рік, Договору з ДП «Березнегуватське ЛГ», документів щодо роботи ОСОБА_12 інструктором з фізичних тренувань, косметологом вбачається, що ОСОБА_12 має власні грошові заощадження, зароблені нею особисто та отримані в борг за договором позики, а також надані їй батьками та родичами у якості матеріальної допомоги, які вона накопичувала задля придбання квартири у м.Миколаєві.

З представлених документів встановлено також, що батьки та родичі ОСОБА_12 є особами, які спроможні надавати матеріальну допомогу останній, бо вони є сільськогосподарськими підприємцями.

Так матір ОСОБА_12 ОСОБА_15 мала дохід від оренди земельних ділянок та з розрахунку з 2015 року по 2018 рік отримала оренди в розмірі 6646,00грн., за інший пай з 2015 по 2018рік отримала 27 664,56грн. За договором оренди за № 25791977 від 17.04.2018року починаючи з 2019 по 2022 рік отримала орендної плати - 67 355,58грн.; за договором оренди за № 27577696 від 17.08.2018 року починаючи з 2019 по 2022 отримала орендної плати - 16 230,18грн.; за Договором оренди за № 27578562 від 17.08.2018 року за 2022 рік отримала 4500,00грн.; відповідно до договору дарування від 18.02.2022року ОСОБА_15 отримала у дар земельну ділянку від ОСОБА_18 , від оренди якої наразіотримує додатковий дохід. Вітчим ОСОБА_16 отримував грошові кошти від оренди земельних ділянок, так починаючи з 2015року по 2018 рік отримав - 94 397,60грн.; за Договором оренди за № 25793571 від 17.04.2018 року за період 2019-2022 рік отримав - 66 882,92 грн.; за Договором оренди за № 27582860 від 17.08.2018 року за період 2019 - 2022 рік отримав - 151 372,83 грн. ОСОБА_16 мав зареєстроване Фермерське Господарство « Граковська нива», він орендував у фізичних осіб земельні ділянки, обробляв, збирав врожай, сплачував оренду плату, що підтверджується відомостями про виплату грошей. ОСОБА_16 отримав грошові кошти за оренду транспортного засобу, а саме : трактор К 701, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 90 000 гривень; мав дохід від обробки землі, вирощування зернових, технічних культур та їх збирання, за період з 2015 - 2020 роки ним було укладено з ДП «Березнегуватьське лісове господарство», Договори про спільний обробіток землі; за Договором з ДП «Березнегуватьсе ЛГ» у 2018 році ОСОБА_16 мав додатковий дохід від внесення міндобрива, культивації ґрунту, підготовки ґрунту-боронування; рідний брат ОСОБА_12 - ОСОБА_17 , який мешкає разом з батьками, не одружений та не має родини, також має земельну ділянку, яка перебуває в оренді ТОВ «Нива Березнегувате» та за 2015- 2018 рік отримав дохід у розмірі - 6646,00грн, за період з 2019 по 2022 згідно Договору оренди за № 27573905 від 17.08.2018 року отримав орендної плати у розмірі - 21 270,18грн.

Таким чином, є неспростованими доводи представника власника майна ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 , що всі вилучені грошові кошти є особистими заощадженнями ОСОБА_12 та отримані легальним шляхом.

Поміж іншого, прокурором не надано доказів, і таких доказів у своєму розпорядженні прокурор не має, що він сам не заперечив у судовому засіданні, які б вказували на неправомірне походження чи набуття майна ОСОБА_7 (зокрема, грошових коштів), що зазначені грошові кошти були предметом злочину, або ж такими, що одержані внаслідок вчинення злочину, чи призначалися (використовувалися) для фінансування та матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення у кримінальному провадженні.

Такі доводи прокурора є лише припущенням, що також виключає можливість арешту майна задля забезпечення спеціальної конфіскації.

Враховуючи, що з представлених доказів у суду немає підстав вважати, що на час проведення обшуку обвинувачений ОСОБА_7 міг зберігати грошові кошти за місцем мешкання своєї колишньої дружини, що судом встановлена належність вилучених при проведенні обшуку грошових коштів ОСОБА_12 та їх отримання легальним шляхом, недоведення прокурором, що вилучені грошові кошти набуті обвинуваченим ОСОБА_7 внаслідок вчинення злочину, з метою недопущення порушень права власника на мирне володіння майном та з метою дотримання розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, суд вважає за необхідне накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області 24.05.2023 року арешт на майно скасувати, як такий, який накладено необгрунтовано.

На підставі викладеного і керуючись ст.131,132,170-174,176-178,183,331 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесяти) діб, а саме - до 20.07.2025 року включно.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесяти) діб, а саме - до 20.07.2025 року включно.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесяти) діб, а саме - до 20.07.2025 року включно.

Копію ухвали направити начальнику СІЗО м. Миколаєва.

У клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого на цілодобовий домашній арешт - відмовити за необгрунтованістю.

У клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого на домашній арешт- відмовити за необгрунтованістю.

У клопотанні обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого на цілодобовий домашній арешт - відмовити за необгрунтованістю.

Клопотання представника заявника (власника майна) ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області 24.05.2023 року на майно, що було вилучене у ОСОБА_12 - грошові кошти, вилучені в ході обшуку 20.03.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді грошових коштів:

59 200 доларів США (591 купюра по 100 доларів США, 2 купюри по 50 доларів США);

52 000 гривень (104 купюри по 500 гривень);

17 600 Євро (100 купюр по 50 Євро, 74 купюри по 100 Євро, 26 купюр по 200 Євро) - скасувати.

Зобов`язати процесуального керівника у кримінальному провадженні, в якому було вилучено назване майно при обшуку, забезпечити повернення грошових коштів, щодо яких вирішено питання про скасування арешту майна, їх власнику - ОСОБА_12 .

Ухвала в частині продовження обвинуваченим запобіжного заходу може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3