ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/551/24

Провадження № 11-кп/820/509/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001617, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 травня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_12 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_11 та представника цивільного відповідача ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» ОСОБА_14 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 травня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Старокостянтинівського районного суду від 05 травня 2025 року ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Потутори, Бережанського району Тернопільської області, не одруженого, учасника бойових дій, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, який перебуває на посаді командира автомобільного відділення 1 самохідного артилерійського взводу 3 самохідної артилерійської батареї 1 самохідного артилерійського дивізіону, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому основне покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.58 КК України ОСОБА_12 замінено 2 роки позбавлення волі на службове обмеження строком на 2 роки із відрахуванням в дохід держави у розмірі двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця м. Старокостянтинів, Хмельницької області, жителя АДРЕСА_2 , інваліда ІІ групи, не одруженого, який не працює, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_13 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави судові витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні в розмірі 7172,68 грн.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь держави судові витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні в розмірі 4143,56 грн.

Цивільний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_15 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь:

- ОСОБА_6 400000 грн. моральної шкоди та 10000 грн. витрат на правову допомогу;

- ОСОБА_15 500000 грн. моральної шкоди та 10000 грн. витрат на правову допомогу;

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь:

- ОСОБА_6 500000 грн. моральної шкоди та 10000 грн. витрат на правову допомогу;

- ОСОБА_15 500000 грн. моральної шкоди та 10000 грн. витрат на правову допомогу;

Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_16 ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_7 страхову суму виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю неповнолітньої ОСОБА_16 в розмірі 166230,87 грн. та 8311,54 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 82000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 242000 грн. моральної шкоди.

Цивільний позов в частині солідарного стягнення із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду, заподіяну здоров`ю неповнолітньої ОСОБА_16 в розмірі 29886,75 грн., залишено без розгляду.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2023 року, скасовано.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 10 травня 2023 року о 21 годині 55 хвилин ОСОБА_13 , керуючи дорожнім велосипедом, порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 (б, д), Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правил дорожнього руху), що полягає у тому, що під час руху він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну та створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху.

Так, ОСОБА_13 , рухаючись на велосипеді в сутінки на ділянці проїзної частини автодороги по вул. Соборній (колишня 1-го Травня), 27, поблизу магазину «Мегаполіс» в м. Старокостянтинів Хмельницького району Хмельницької області, зі сторони вул. Меджибіжська в напрямку до вул. Юридика, перевозив пасажира ОСОБА_17 , чим порушив вимоги п. 6.6 (д) Правил дорожнього руху, згідно якого заборонено перевозити пасажирів на велосипеді.

Крім цього, ОСОБА_13 , рухаючись по вказаній ділянці проїзної частини в напрямку вул. Юридика, в порушення вимог п.9.2, 9.4, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, не подав сигнал рукою завчасно до початку маневру, перед початком виконання маневру не переконався, що вказаний маневр буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам руху, здійснив поворот ліворуч та в цей час позаду нього в попутному напрямку рухався мотоцикл марки «Suzuki RF400» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , якого ОСОБА_13 міг завчасно виявити, в результаті чого ОСОБА_12 здійснив наїзд передньою частиною мотоцикла марки «Suzuki RF400» д.н.з. НОМЕР_2 на ліву бічну частину велосипеда.

ОСОБА_12 в свою чергу, в порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху зобов`язаний був знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, однак не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, також створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, а також, в порушення п.12.4 Правил дорожнього руху, рухався зі швидкістю 98,6 км/год в межах населеного пункту, де максимально дозволена швидкість руху транспорту засобу до 50 км/год.

Крім цього, ОСОБА_12 , виявивши попереду на проїзній частині небезпеку для його руху у виді велосипедиста ОСОБА_13 , який рухався в попутному напрямку та почав виконувати маневр повороту ліворуч відносно напрямку руху його мотоцикла та якого він завчасно міг виявити, в порушення вимог п.12.3 Правил, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого ОСОБА_12 здійснив наїзд передньою частиною мотоцикла марки «Suzuki RF400» д.н.з. НОМЕР_2 на ліву бічну частину велосипеда в межах смуги, яка слугує для руху у напрямку вул. Юридика у м. Старокостянтинів, поряд із дорожньою розміткою 1.1 ПДР.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир велосипеда ОСОБА_17 отримала тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді політравми, яка виразилась внутрішньомозковою травмою, субдуральною гематомою, субарахноїдальним крововиливом, забоєм речовини головного мозку, переломом 7-го шийного хребця, відкритими переломами кісток обох гомілок на рівні середньої третини, які ускладнились травматичним шоком, що є тяжкими тілесними ушкодженнями, які перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла марки «Suzuki RF400» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження, у вигляді політравми, важкої відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеня, епідуральної гематоми правої скроневої ділянки мозку, множинних переломів кісток основи, склепіння, лицьового скелету черепа, гемосинуситу, травматичного набряку головного мозку, забоїв м`яких тканин голови, забійних ран мяких тканин лобної ділянки голови, лівої повіки, підшкірних гематом повік, саден шкіри лівої сідниці, стегна, закритої травми грудної клітини, забою лівої легені, коми ІІІ ступені, які по своєму характеру, в своїй сукупності, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_12 порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 (б, д), 12.3, 12.4 Правил, зміст яких полягає в наступному:

п.1.3. учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п.1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 12.3. у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Порушення водієм ОСОБА_12 вимог п. 12.3, 12.4 Правил знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками спричинення смерті потерпілій ОСОБА_17 та заподіяння потерпілій ОСОБА_16 тяжких тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_13 порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 (б, д), 6.6, 9.2, 9.4,10.1, 10.4 Правил, зміст яких полягає в наступному:

п.1.3. учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п.1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 6.6 велосипеду заборонено:

д) перевозити пасажирів на велосипеді ( за винятком дітей до 7 років, які перевозяться на додатковому сидінні, обладнаному надійно закріпленими підніжками);

п. 9.2 вдій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку:

б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом;

п. 9.4. подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру(з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваг і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів;

п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 10.4 перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом воді повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Порушення водієм ОСОБА_13 вимог п.10.1, 10.4 Правил знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками спричинення смерті потерпілій ОСОБА_17 та заподіяння потерпілій ОСОБА_16 тяжких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Старокостянтинівського районного суду від 05 травня 2025 року стосовно ОСОБА_13 змінити, призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік шість місяців.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вказує, що судом першої інстанції допущено порушення вимог ст.ст.42, 324, 348 КПК України та неповноту судового слідства.

Наголошує, що суд в основу судового рішення поклав факт відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілим, а не дійсні причини дорожньо-транспортної пригоди, які призвели до загибелі ОСОБА_13 та отримання тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_16 .

Вказує, що суд взяв до уваги слідчий експеримент, який проведений без участі всіх учасників дорожньо-транспортної пригоди та показання ОСОБА_12 , а показання ОСОБА_13 суд до уваги не взяв та не надав їм належної правової оцінки. Інших доказів, які могли б підтвердити вину ОСОБА_13 , в матеріалах справи не має.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані, які характеризують особу ОСОБА_13 .

Представник цивільного відповідача ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» ОСОБА_14 просить змінити вирок в частині, що стосується вирішення цивільного позову, та зменшити суму шкоди, заподіяної здоров`ю ОСОБА_16 , що підлягає стягненню з страхової компанії до 122339,44 грн., а моральної шкоди до 6116,97 грн.

Свої вимоги аргументує тим, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції не дослідив відносини, що виникли між Позивачем та Страховиком, не застосував спеціальний Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не дослідив докази на підтвердження позовних вимог та належним чином не вмотивував своє рішення щодо вирішення цивільного позову до Страховика.

Вказує, що Страховик погоджується із висновками суду про те, що застосуванню у даному випадку підлягала норма п. 36.3. ст. 36 Закону щодо поділу загального розміру шкоди на кількість відповідальних осіб, в той же час, судом не враховано заперечення Страховика щодо заявленого розміру витрат, а також те, що не всі витрати можуть бути стягнуті зі Страховика через невідповідність нормам ст. 24 Закону. Жодних мотивів відхилення заперечень Страховика, вирок не містить.

Стверджує, що при вирішенні заявленого цивільного позову до Страховика суд мав керуватися виключно нормами спеціального Закону.

Зазначає, що суд, в порушення вимог ч.5 ст.128 КПК України, не перевірив, чи є надані позивачем докази належними на підтвердження розміру позовних вимог.

Наголошує, що для стягнення зі Страховика витрат на лікування Позивачів суд мав дослідити документи, що мають підтвердити:

- обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбання лікарських засобів;

- необхідність витрат має бути підтверджена документально відповідним медичним закладом охорони здоров`я;

- витрати на лікування та витрати, пов`язані з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, мають бути в причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Виключно при додержанні всіх трьох умов потерпіла особа (Позивач) матиме право на одержання страхового відшкодування.

Окремо апелянт зазначає, що чеки та квитанції повинні відповідати вимогам належності та допустимості доказів у відповідності до ст. 85, 86 КПК України, а також Закону України «Про лікарські засоби», Постанови КМУ № 637 від 15.12.2014 року «Про затвердження положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», а також Протоколам лікування, затвердженим МОЗ України. Однак суд, всупереч вимогам Закону, безпідставно взяв до уваги витрати на лікування ОСОБА_16 у заявленому розмірі та не врахував, що із загального обсягу витрат, витрати на суму 60782,86 грн. є такими, що не підлягають відшкодуванню, оскільки не є витратами саме на лікування (тобто, не є ліками, медичними засобами) підтвердженими документально закладом охорони здоров`я; здійснені на придбання медичних препаратів, які не використовуються при лікуванні травм, отриманих внаслідок ДТП; відсутній рахунок на оплату; погана якість копій документів, що унеможливлюють їх аналіз; відсутні докази на підтвердження того, що витрати на пальне понесені Позивачем та пов`язані з доставкою Позивача до медичних установ з метою проведення лікування.

Наголошує, що витрати на загальну суму 87782,86 гри. не можуть бути відшкодовані Страховиком, адже вони не підтверджені належними та допустимими доказами, що не враховано судом при ухваленні рішення. Не всі додані Позивачем до позовної заяв копії чеків та інших документів на підтвердження здійснених витрат на лікування є належними та допустимими доказами, що судом не враховано при вирішенні цивільного позову та є підставою для його зміни.

В частині стягнення моральної шкоди, що підлягає стягненню зі Страховика, то, на думку апелянта, вирок суду також підлягає зміні, оскільки розмір моральної шкоди має розраховуватися, як 5 відсотків від обґрунтованого розміру страхового відшкодування (виплати), що підлягало до виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю ОСОБА_16 (витрат на лікування).

В запереченні на апеляційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_7 просить вирок в частині цивільного позову до ПрАТ «СК «Арсенал страхування» залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженого судового рішення та суті апеляційних вимог сторони захисту та представника цивільного відповідача, доводи учасників провадження на підтримку поданих апеляційних скарг з підстав наведених у них, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення та безпідставність доводів процесуальних опонентів, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, вислухавши учасників судового провадження у дебатах та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні, доведеності та переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.

Колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про порушення права на захист під час судового провадження, яке відбулося 23 вересня 2024 року у відсутності адвоката ОСОБА_11 , який захищав інтереси обвинуваченого ОСОБА_13 .

Відповідно до сталої практики, сформованої Верховним судом, сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду.

Судова колегія зазначає, що у вказаному судовому засіданні жодних досліджень доказів не відбувалось, а лише вирішувалось питання про порядок дослідження доказів, наявність позову у справі та відношення учасників провадження до нього.

Обвинувачений ОСОБА_13 під час даного судового провадження не давав жодних показань і, відповідно, не був джерелом особистісної інформації у розумінні кримінального процесуального доказування.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_13 не заперечував проти розгляду провадження у відсутності свого захисника, участь якого у даній категорії справ не є обов`язковою.

Щодо самого визначення обсягу та порядку дослідження доказів, то сторона захисту не була позбавлена можливості в ході судового провадження змінити порядок дослідження доказів, заявивши відповідне клопотання.

Судова колегія не погоджується з доводами сторони захисту про наявність неповноти судового розгляду в суді першої інстанції, яка полягає у тому, що не було допитано свідків сторони обвинувачення ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Колегія суддів зазначає, що розгляд кримінальної справи відбувається на засадах змагальності.

Частина 1 статті 26 КПК України передбачає, що сторони є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Вказані свідки були зі сторони обвинувачення, і дана сторона не ставила перед судом необхідності у їх допиті. У той же час стороною захисту не заявлялось клопотання про необхідність допитати свідків сторони обвинувачення.

При цьому, стороною захисту не обґрунтовано, яким чином неможливість допитати цих свідків під час судового розгляду позначилася на здатності сторони захисту оспорювати обставини справи і вплинула на правильність висновків суду, або ж на доведення чи спростовування висунутого звинувачення.

Не зазначено в апеляційній скарзі і того, які саме обставини провадження вказані свідки могли підтвердити чи спростувати.

Неспроможними, на думку колегії суддів, є доводи сторони захисту про неврахування місцевим судом порушень ПДР, допущених обвинуваченим ОСОБА_12 .

Як вбачається із матеріалів провадження, місцевий суд дотримався вимог закону та сталої практики Верховного суду при врахуванні обставин ДТП за участю двох і більше водіїв.

Зокрема, у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суд повинен з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також, чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Як убачається з вироку, суд констатував у діях водія мотоцикла ОСОБА_12 порушення вимог п.п. 12.3, 12.4 ПДР України та у діях ОСОБА_13 порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 ПРД України, визнавши, що саме вони перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП.

Суд з`ясував, на підставі аналізу доказів, в тому числі висновку експерта № СЕ-19/123-23/12807-ІТ від 13 грудня 2023 року, який сторона захисту не оспорює, хто з водіїв, і якими саме діями створив небезпечну дорожню обстановку, що призвела до дорожньо-транспортної пригоди.

Порушення учасником дорожнього руху правил (водія мотоцикла ОСОБА_12 ), про що наголошує сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, саме по собі не виключає винуватості іншого учасника руху (водія ОСОБА_13 ), який своїми діями (різка зміна напрямку руху без подачі відповідного сигналу), створив небезпеку руху, що в сукупності стало причиною ДТП.

Не погоджується колегія суддів також із доводами сторони захисту про недопустимість відеозапису, на якому зафіксовано ДТП. Даний доказ є об`єктивним, належним та допустимим, який спростовує версію сторони захисту про дотримання водієм ОСОБА_13 правил дорожнього руху в момент події.

Показання ж обвинуваченого ОСОБА_13 щодо непричетності до ДТП та винуватості у події лише обвинуваченого ОСОБА_12 , не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, та не спростовують встановлені судом фактичні обставини злочину, а тому правомірно відкинуті місцевим судом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_13 у порушенні чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, що спричинило смерть потерпілого та заподіяло тяжкі тілесні ушкодження, з кваліфікацією його дій за ст.291 КК України.

Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме пом`якшення обвинуваченому покарання, оскільки покарання ОСОБА_13 належним чином судом мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , врахував конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і ступінь його суспільної небезпеки, позицію потерпілої, сукупність всіх даних, які характеризують його особу, в тому числі й ті, на які посилається сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, та призначив покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Так, місцевим судом вірно враховано, що ОСОБА_13 в ході досудового та судового провадження не намагався вибачитися перед потерпілими, відшкодувати заподіяну шкоду, натомість виправдовувався та стверджував, що теж постраждав та немає коштів, а тому визнання ним частково своєї винуватості під тиском не спростованих доказів є формальним і таким, що зроблене з метою уникнення справедливого покарання.

Переконливих аргументів щодо можливості виправлення ОСОБА_13 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст.75 КК України її положення застосовуються лише в тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Тяжкі наслідки у виді смерті людини та тяжких тілесних ушкоджень іншого потерпілого є непоправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі, яку обвинувачений також не відшкодував навіть частково. А позитивна характеристика обвинуваченого та наявність у нього другої групи інвалідності жодним чином не зменшують суспільної небезпечності як його самого, так і вчиненого ним правопорушення.

У відповідності до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що місцевий суд належним чином умотивував своє рішення щодо задоволення цивільного позову законного представника ОСОБА_7 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_16 завдано тяжких тілесних ушкоджень, що в свою чергу призвело до необхідності подальшого хірургічного втручання та тривалого лікування, яке на сьогоднішній день не закінчене. Потерпілій було проведено операцію з декомпресійної терапії черепа, видалення уламків вдавленого перелому справа, видалення гематоми. Потерпіла втратила пам`ять, орієнтацію в просторі та потребує тривалого реабілітаційного відновлення.

Судом першої інстанції правильно враховані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої ОСОБА_16 у різних закладах охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, що підтверджується доданими до матеріалів провадження оригіналами фіскальних чеків та рахунків.

Апелянт ставить під сумнів певні витрати на лікування потерпілої ОСОБА_16 з тих підстав, що частина фіскальних чеків нечитабельна, а також, що частина витрат не відноситься до лікування травм, отриманих внаслідок ДТП.

Колегія суддів не погоджується з такими аргументами, адже вважає, що підзугники, пелюшки та інші засоби догляду за потерпілою в медичному закладі, щодо яких у апелянта є сумніви, були придбані за відповідними рекомендаціями лікарів з метою належного утримання потерпілої в медичній установі, в якій остання перебувала в реанімаційному відділенні без свідомості, що підтверджується відповідною випискою з історії хвороби, наявною в матеріалах провадження.

Зокрема, для ентерального зондового годування купувалося відповідне дитяче харчування, а для догляду за лежачою хворою відповідні пелюшки, памперси для дорослих та засоби гігієни.

Не встановила колегія суддів і фактів нечитабельності окремих фіскальних чеків, які підтверджують придбання відповідних лікарських засобів потерпілій. Наявні чеки, які додані до матеріалів провадження, містять достатньо інформації щодо придбаного лікарського засобу та його вартості.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку та безпідставність доводів апеляційних скарг.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення в апеляційному порядку не виявлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 травня 2025 року щодо ОСОБА_13 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_11 та представника цивільного відповідача ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» ОСОБА_14 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3