Справа № № 585/3923/23
Номер провадження 1-в/585/2/25
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

06 травня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. В обгрунтування клопотання посилається на те, що початком строку відбування покарання є 04.03.2004 року, відбув вже 19 років і шість місяців, а з урахуванням перерахунку згідно ч. 5 ст. 72 КК України відбув 23 роки 6 місяців позбавлення волі. Практика Європейського суду з прав людини йде шляхом розгляду відповідності існуючого механізму звільнення від відбування довічного позбавлення волі ст. 3 Європейської Конвенції з прав людини і основних свобод, яка говорить, що ніхто не може бути підданим тортурам, нелюдському поводженню. В цьому контексті Європейський Суд вважає, що порушення ст. 3 Конвенції є в тому випадку, коли надія на перспективу звільнення є реальною. В обгрунтування своєї заяви також посилається на рішення Європейського Суду з прав людини «Вінтер» проти України.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Просив звільнити його з місця відбування покарання негайно у судовому засіданні. Зазначив, що він виправився, відбув вже 42 роки позбавлення волі, якщо перерахувати покарання згідно ч. 5 ст. 72 КК України. Серйозних порушень він не має, всі стягнення погашені. Заохочень не має, бо у СІЗО заохочень не дають. Участі у заходах у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає, бо не дозволяє адміністрація установи. Все, що вимагає адміністрація установи він виконує. Не працює, бо йому 67 років і має інвалідність третьої групи. Не погоджується з рішенням комісій про накладення на нього стягнень, хоча вони вже погашені. Рішення комісій не оскаржував. Зауважив, що йому не була забезпечена присутність на засіданнях комісій та не забезпечена участь захисника на цих засіданнях. Також в матеріалах особової справи немає доказів того, що він схильний до втечі про що вказано в характеристиках і що не відповідає дійсності.

Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання засудженого. Зазначив, що фактично ОСОБА_5 не згодний з формулюванням законодавства щодо застосування умовно-дострокового звільнення. Але з урахуванням віку ОСОБА_5 , у випадку заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на 15-20 років, маючи вік 67 років, він може бути позбавлений можливості фактично звільнитись. Враховуючи зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання, ОСОБА_5 вже відбув 26 років позбавлення волі.

Представник ДУ «Сумський слідчий ізолятор» на неодноразові виклики до суду не з`явився.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 заперечувала, вважає його необґрунтованим, оскільки чинне законодавство України не передбачає звільнення умовно-достроково засуджених до довічного позбавлення волі. Крім того, враховуючи відсутність заохочень та наявність стягнень, вважає, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення.

Суд, вислухавши пояснення засудженого ОСОБА_5 , думку прокурора та захисника, проаналізувавши матеріали справи та особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.

Пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Встановлено, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 147, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 296, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України і йому призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з 04 березня 2004 року (т. 1, а.ос.с. 48-64).

Ухвалою Верховного Суду України від 19 лютого 2008 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року залишено без змін (т. 1, а.ос.с.65-71).

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року набрав законної сили 19 лютого 2008 року, що також стверджується розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили (т. 1, а.ос.с.72).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2017 року в задоволення клопотання ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання відмовлено (т. 3, а.ос.с. 228).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 жовтня 2017 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2017 року залишено без змін (т. 3, а.с.249).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 листопада 2017 року, ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 червня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі, залишено без змін (т. 4, а.ос.с.6).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2017 року ОСОБА_5 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04 березня 2004 року по 19 лютого 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (т. 4, а.ос. 14).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 25 квітня 2018 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2017 року залишено без змін (т. 1, а.ос.с.90).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2018 року заяву засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на строк 15 років, залишено без задоволення (т. 4, а.ос.с. 41,98).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21 серпня 2018 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2018 року, якою засудженому ОСОБА_5 відмовлено у заміні покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, залишено без змін (т. 1, а.ос.с.92-93).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 10 березня 2020 року ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 листопада 2019 року, якою ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишено без змін (т. 5, а.ос.с.81-82).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 152 КВК України (т. 5, а.ос.с.137-138).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 10 липня 2020 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2019 року залишено без змін (т. 5, а.ос.с.129-130).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про визнання його утримання під вартою в слідчому ізоляторі (№ 4) м. Дніпро незаконним та таким, що є несумісним зі ст. 5 Європейської Конвенції, відмовлено (т. 5, а.ос.с.222).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 15 січня 2021 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2019 року залишено без змін (т. 5, а.ос.с.216-217).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 липня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_5 про визнання існування порушення всіх законів про захист прав людини по відношенню до нього на право мати захисника, відмовлено (т. 5, а.ос.с.226-227).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 14 січня 2021 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 липня 2020 року залишено без змін (т. 5, а.ос.с213-214).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2020 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання, призначеного вироком суду, відмовлено (т. 6, а.ос.с.85-87).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2020 року, залишено без змін (т. 6, а.ос.с. 64-65).

Відповідно п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Покарання у виді довічного позбавлення волі відповідно до ст. 64 КК України не має строкового виміру, тому вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання чи заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є неможливим.

Відповідно ч. 1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Призначене вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.

На даний час караність діянь, вчинених ОСОБА_5 , будь-яким законом не скасована.

Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року по справі № 757/12726/18-ц зазначила, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Пєтухов проти України. У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.

Окрім того, проаналізувавши сталу судову практику, за нормами чинного законодавства України механізму умовно-дострокового звільнення стосовно засуджених до довічного позбавлення волі або заміни саме судом невідбутої частини покарання на більш м`яке не передбачено. Такий механізм має бути встановлений в нормативно-правових актах, що не відносяться до компетенції суду.

При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09 липня 2013 року в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

Суд також зазначає, що на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, не реформована, зміни до законодавства не внесені. Отже, підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, на підставі норм КК, КПК, КВК України, відсутні.

Щодо посилання засудженого ОСОБА_5 на лист Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини від 22.01.2025 року в якому, з посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 року № 6-р(ІІ)/2021, йдеться про те, що заміна невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням не має бути передумовою умовно-дострокового звільнення (а.с. 161-163), слід вказати наступне.

Стаття 8 Конституції України закріплює, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року визначає, що норми Конституції України застосовуються судом як норми прямої дії у випадках:

1) коли зі змісту норм Конституції України не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом;

2) коли закон, що був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй;

3) коли правовідносини, що розглядаються судом, законом України не врегульовано, а нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою або Радою міністрів АРК, суперечить Конституції України;

4) коли укази Президента України, котрі внаслідок їх нормативно-правового характеру повинні бути застосовані судами при вирішенні конкретних судових справ, суперечать Конституції України.

Проте, сама по собі можливість застосування норм Конституції України як норм прямої дії до правовідношення, пов`язаного з умовно-достроковим звільненням від покарання засуджених до довічного позбавлення волі, не є безумовною і самодостатньою підставою такого звільнення.

Зокрема, з огляду на ч. 2 ст. 81 КК України, яка передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, однією з обов`язкових умов умовно-дострокового звільнення засудженого є саме факт виправлення останнього. При чому доведення цієї вагомої обставини покладається саме на засудженого.

Так, у рішенні у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, Європейський суд з прав людини висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення.

Водночас, у вказаному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи, переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов. При цьому Європейський суд з прав людини у вказаному рішенні наголосив, що встановлення судом порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у даній справі не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання. Судом також не визначено, чи повинне дострокове звільнення від відбування покарання бути правом особи, чи має відноситися до сфери дискреції. Вказане питання має бути вирішено державою - відповідачем відповідно до кримінального законодавства країни.

Судом ретельно досліджені характеризуючи дані засудженого ОСОБА_5 .

Як вбачається з річної характеристики від 15.03.2010 року ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 2004 року. До Роменської ВК № 56 прибув 14.03.2009 року, допускав порушення режиму тримання, заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з обмеженням робочих місць, але бажання працювати немає. У відношенні до представників адміністрації не завжди ввічливий. У відношенні до засуджених конфліктний, проблемний по відношенню до оточуючих. За характером збудливий. За вольовими якостями наполегливий. Вину у вчиненому злочині визнає частково, міру покарання, призначену судом, вважає надто суворою. Засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення (т. 2, а.ос.с.148).

Аналогічні відомості зазначені в річних характеристиках від 24.03.2011 року, від 14.03.2012 року, від 24.03.2013 року, від 24.03.2024 року. Крім того, зазначено, що ОСОБА_5 на виробництві установи до праці не залучався у зв`язку з небажанням працювати. Також зазначено, що ОСОБА_5 перебуває на профілактичному обліку як схильний до втечі (т. 2, а.ос.с.169, 209, 255, т. 3 а.с.14, 39).

В характеристиці від 01.08.2014 року зазначено, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання на шлях виправлення не став і тому не заслуговує на переведення до приміщення камерного типу, в якому тримаються дві особи, до багатомісного приміщення камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та культурно-оздоровчого характеру в порядку, встановленому законодавством (т. 3, а.с.19).

З річної характеристики від 24.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_5 на виробництві установи до праці не залучався у зв`язку з небажанням працювати. За час відбування покарання допускав порушення установленого порядку відбування покарання, що виражалось у чиненні опору законним вимогам персоналу установи, невиконанні обов`язків чергового по камері, порушенні розпорядку дня, спробі встановити між камерний зв`язок, за що 22 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, з них 3 рази поміщувався до карцеру. Не заохочувався. Перебуває на профілактичних обліках установи як схильний до втечі та членоушкодження. У відношенні до інших засуджених не конфліктний. У відношенні до працівників установи не завжди ввічливий, виконує їх законні вимоги, але потребує контролю. До заходів, що сприяють встановленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності відноситься байдуже. Не завжди дотримується правил санітарії та гігієни, та не завжди має охайний зовнішній вигляд. Залучений до програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт». Підтримує соціально-корисні зв`язки шляхом телефонних дзвінків, отримує посилки, надаються побачення. За характером спокійний, але легко збуджується. За вольовими якостями рішучий, наполегливий. Своєї вини в інкримінованих йому злочинах не визнає. Міру призначену судом покарання вважає надто суворою. Висновок: засуджений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став (т. 3, а.с.39).

Аналогічні відомості зазначені в характеристиках від 31.03.2015 року та від 24.03.2016 року (т. 3, а.с. 46,95).

В психологічній характеристиці від 12.01.2022 року на ОСОБА_5 зазначено: Тип нервової системи: сильний, врівноважений. Тип темпераменту: переважно сангвінік (збудливий, дратівливий). Спрямованість особистості: екстраверт. Процеси мислення: в межах норми. Рівень інтелектуального розвитку вище середнього. Переважає циклоїдний тип акцентуації характеру. Особі властиві часті, різкі зміни настрою, що залежить від зовнішніх подій. Радісні події викликають у нього спрагу діяльності, підвищену балакучість, метушливість, схильність до ризику. В разі незадоволення бажань особа може проявляти надмірну роздратованість. Самокритичність: незначна. Цілеспрямованість негативна. Переважає шантажно-демонстративна поведінка. Притаманна нестійкість емоційного стану, що виявляється в частих коливаннях настрою. Схильний до брехливості та фантазування. За характером надмірна чутливість до невдач та відмов. Сприймання навколишнього середовища егоцентричне. Схильний переоцінити себе і свої можливості. Не виносить контролю над собою і обмежень особистої незалежності. Рівень агресії високий. На момент проведення індивідуальної роботи конфліктів та інших психотравмуючих факторів засуджений відвертає. Намірів щодо скоєння актів членоушкодження та самогубства не висловлює. Намірів щодо заподіяння аутоагресії не проявляє. Суїцидальних намірів та ознак депресивного стану на момент бесіди не виявлено. В поведінці з представниками адміністрації поводить себе провокативно. В особистих бесідах з психологом поводить себе більш стримано. На заходи психолого-педагогічної корекції реагує не завжди. До відділу СВ та ПР за допомогою з роз`ясненнями не звертався. Рекомендації: 1) Потребує системного виховного впливу. 2) Корегувати та постійно спрямовувати поведінку в правомірне русло. 3) Контролювати, у разі порушення режиму - переконати його у законності стягнення. 4) Налаштувати засудженого на позитивну цілеспрямованість. 5) Потребує робіт роз`яснювального та виховного впливу з боку представників адміністрації установи. Прогнози поведінки: В разі незадоволення його бажань вдається до шантажу (т. 6, а.ос.с.131).

З характеристики ДУ «Сумський слідчий ізолятор» від 27.12.2023 року вбачається, що ОСОБА_5 затриманий 04.03.2004 року та утримувався в ДУ «Дніпропетровський слідчий ізолятор» до 14.03.2009 року. За період знаходження в установі зарекомендував себе негативно, при проведенні з ним заходів режимного, профілактично-виховного характеру допускав порушення вимог розпорядку дня та режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, мав 18 дисциплінарних стягнень. До праці не залучався. Не заохочувався. 14.03.2009 року вибув для подальшого відбування покарання до ДУ «Роменська ВК (№ 56)» із Дніпропетровського слідчого ізолятора. За період знаходження в установі зарекомендував себе негативно, при проведенні з ним заходів режимного, профілактично-виховного характеру допускав порушення вимог розпорядку дня та режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, має 23 дисциплінарних стягнень. До праці не залучався. Не заохочувався. 23.06.2016 року переведений до ДУ «Сумський слідчий ізолятор» із ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» на підставі ухвали Апеляційного суду Сумської області від 15.08.2016 року для розгляду апеляційної скарги на ухвалу Роменського міськрайсуду Сумської області від 06.07.2016 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання. 26.06.2018 року направлений до ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» для подальшого відбування покарання. 09.08.2018 року переведений з ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» до ДУ «Сумський слідчий ізолятор» згідно ухвали Апеляційного суду Сумської області від 11.07.2018 року на час розгляду заяви про заміну довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі. 04.09.2018 року направлений для подальшого відбування покарання до ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)». 22.09.2019 року повернутий з ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» до ДУ «Сумський слідчий ізолятор» згідно ухвали Апеляційного суду Сумської області на час розгляду апеляційної скарги». Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21.10.2021 року тимчасово залишений на час розгляду справи за його клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді певного строку позбавлення волі.

За період знаходження в установі зарекомендував себе негативно, при проведенні з ним заходів режимного, профілактично-виховного характеру допускав порушення вимог розпорядку дня та режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, має 6 дисциплінарних стягнень. Не працевлаштований. Заохочень немає. У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний. З представниками адміністрації державної установи «Сумський слідчий ізолятор» поводиться ввічливо, але потребує постійного контролю. Не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Спальне місце намагається утримувати у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Роботи з самообслуговування виконує, має достатній рівень необхідних навичок. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом отримання посилок та телефонних дзвінків. Термін застосування заміни невідбутої частину покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України підлягає після відбуття 1/2 призначеного строку покарання, а саме не раніше - 17.03.2015 року. Рішенням комісії установи (протокол РДК № 5 від 01.05.2023 року) в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення. На профілактичних обліках в установі не перебуває. За вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2007 року виконавчі листи до установи не надходили. За вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2007 року вину у скоєному злочині не визнає із вироком суду не згоден (а.с.44).

Аналогічні відомості зазначені і в характеристиці ДУ «Сумський слідчий ізолятор» від 18.01.2024 року (а.с.50-51).

Згідно довідки про заохочення та стягнення, ОСОБА_5 заохочень не має, за період перебування під вартою та відбування покарання має 47 стягнення, 46 з яких погашено (а.с.45-47).

Щодо незгоди засудженого з висновками Комісії про накладення стягнень, суд зауважує, що ОСОБА_5 , був ознайомлений про призначення засідань комісії, на які не з`явився, про призначення йому захисника клопотань не подавав, що підтверджується матеріалами його особової справи. Також не оскаржував рішення Комісії про накладення на нього стягнень. До того ж на даний час зазначені рішення не несуть для ОСОБА_5 юридичних наслідків, так як погашені в установленому законом порядку, але мають значення для врахування особи засудженого і вказують на відсутність в поведінці ОСОБА_5 законослухняності та дотримання правил поведінки, отже відсутність виправлення.

Висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 , передбаченого Наказом Міністерства юстиції України № 294/5 від 19.01.23023 р., за реєстр в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 р. за № 116/39172, суду не надано.

Виправлення засудженого - це реалізація позитивних чи негативних змін у його психіці. Висновок про виправлення засудженого слід будувати на обґрунтованому прогнозі його поведінки в звичайних умовах життя, поза УВП.

Під ступенем виправлення засуджених до позбавлення волі слід розуміти індивідуалізовану комплексну фіксацію рівня зміни зовнішніх (соціально-правових) і внутрішніх (психолого-педагогічних) характеристик особистості засудженого через певні проміжки часу (у період відбування покарання), які виступають передумовами правомірних (неправомірних) дій і поведінки, як показник готовності (неготовності) вести правослухняний спосіб життя в умовах свободи.

Ступінь виправлення «довів своє виправлення» це категорія стійко-позитивних засуджених, у яких відбулося докорінна зміна поглядів на життя у соціально-корисну сторону і є можливість досягти мети покарання в умовах свободи, тобто застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Готовність до законослухняної способу життя в умовах свободи і незалежність поведінкової саморегуляції від впливу застосовуваних до засудженого карально-виправних заходів дозволить вважати його підготовленим для умовно-дострокового звільнення від покарання. Зазначена готовність повинна охоплювати ряд основних сфер життєдіяльності і юридично значущої поведінки. До таких сфер повноцінного входження в соціум слід віднести: сферу матеріального забезпечення життя, сферу взаємодії з іншими людьми, сферу дозвілля і розваг.

Кримінально-правові, кримінально-виконавчі, кримінологічні критерії: а) зразкову поведінку, що підтверджується прийняттям зобов`язання про правослухняної поведінки, відсутністю порушень і стягнень протягом року перед атестування (якщо були зафіксовані факти порушень режиму відбування покарання, за якими обмежилися індивідуально-виховною бесідою, то вивчити характер і мотиви вчинення цих проступків), б) активне і постійну участь у роботі секції самодіяльної організації (як у масштабі загону/відділення, так і колонії), в) активна і постійна участь у проведенні виховних заходів (як у масштабі загону /відділення, так і колонії); г) за наявності виконавчих листів, вжиті заходи з відшкодування збитків, ...завданих злочином, і за виконавчими листами на утримання дітей; для засуджених корисливого, корисливо-насильницького типів і рецидивістів - відшкодування 100% суми позову; д) корисна ініціатива з благоустрою території та приміщень колонії; є) прагнення до освіти: навчався в колонії в школі, ПТУ (підсумкові результати навчання)/не прагнув і не навчався (з яких причин), самоосвіта (відвідування бібліотеки , читання книг, газет, журналів); ж) попередні висновки про ступінь виправлення у період відбування покарання в ІК, ж) представлявся (ась) Чи раніше до умовно-дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, переведенню в виправну колонію-поселення, помилування, зниження терміну покарання (за амністією), результати розгляду; з) коли, з якого ІУ, на якій підставі звільнявся, за яких підстав; і) судимості у минулому (якщо к): яким судом, в якому році, за якою статтею КК, міра покарання; л) рівень суспільної небезпеки (високий/середній/низький) як прогноз можливого рецидиву злочинів.

Соціальні критерії: а) наявність/відсутність соціально корисних зв`язків: облік тривалих/короткострокових побачень (з ким, як часто); листування з рідними/близькими (з ким, як часто); отримував/відправляв чи засуджений грошові перекази (коли, від кого або кому); отримував/відправляв чи засуджений посилки, передачі і бандеролі (коли, від кого чи кому); чи використовував право на телефонні розмови (коли, з ким); б) рівень і стан систем міжособистісних відносин: наявність/відсутність родини: позитивні і безконфліктні взаємини з батьками, чоловіком (дружиною), дітьми, близькими; не підтримує взаємини з засудженими негативної спрямованості; не сприймає норми і традиції кримінального світу; позитивні і безконфліктні взаємини з друзями/знайомими (за наявності серед них раніше судимих - відмова від колишніх негативних відносин); в) наявність/відсутність деструктивних факторів, детермінованих вчинення злочину: вирішення питання про трудовому і побутовому влаштуванні після звільнення з колонії (позитивне/негативне/не вирішене);

г) показники повноцінності входження в соціум в умовах свободи: освіта на момент атестування: вища, середня спеціальна, середня, неповна середня; усвідомлене розуміння соціальної сутності покарання; добровільне і постійне дотримання санітарно-гігієнічних правил самообслуговування і прагнення до охайному зовнішньому вигляду; ставлення до праці і іншим видам робіт: працює/не працює (чому), норму виробітку виконує/не виконує (чому), правила техніки безпеки дотримується/не дотримується; соціально-правові очікування, що виражають віру в успішну реалізацію правомірних життєвих планів, й усвідомлена переконаність у неминучості покарання у разі вчинення протиправних діянь; наміри матеріально забезпечувати своє проживання; які має професійні і соціальні вміння, необхідні для правомірної поведінки, задоволення потреб та виконання соціальних ролей; д) релігійно-духовний рівень соціального розвитку становлення особистості.

Психолого-педагогічні критерії: загальні: а) відношення до скоєного злочину (повністю розкаявся), б) ставлення до покарання (справедливо призначене), в) визнання своєї провини; г) усвідомив необхідність відбути покарання; д) позитивне ставлення до проведеної виховної роботи; е) ставлення засудженого до самого себе (самооцінка); ж) позитивне і безконфліктне ставлення до співробітників ВК; з) позитивне і безконфліктне ставлення до засуджених в ВК, і) загальний рівень (ступінь) психолого-педагогічної готовності вести правослухняної спосіб життя в умовах свободи; к) наявність правомірних особистісних принципів і норм (правил) поведінки і задоволення потреб та інтересів;

При розгляді підстав умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного судом покарання засудженого ОСОБА_5 на основі наданих суду матеріалів, суд враховує дані про його поведінку за весь термін відбуття покарання, в тому числі і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів і особу засудженого в цілому, зокрема те, що він вже звільнявся від покарання умовно-достроково, але на шлях виправлення не став, що вказує на антисоціальну спрямованість його особистості. ОСОБА_5 також не навів та не надав достатньо доказів на підтвердження того, що після звільнення він буде вести правосвідомий спосіб життя.

Отже підстав для застосування відносно ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Частиною 1 ст. 87 КК України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Частиною 2 ст. 87 КК України встановлено, що актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно з ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

Отже, ураховуючи норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що чинне законодавство України передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким лише шляхом помилування засудженого, або замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років.

Суд вважає за потрібне роз`яснити засудженому, що відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

Отже, чинним законодавством України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Такою можливістю вправі скористатися і ОСОБА_5 , про що він юридично обізнаний, про що зазначав особисто у судовому засіданні.

Крім того, ОСОБА_5 може звернутись до суду з клопотанням на підставі ч. 5 ст. 82 КК України, щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі може на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років.

Таким чином, суд вважає, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня проголошення повного тексту ухвали, засудженим - з дня отримання копії повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено і проголошено 09 травня 2025 року о 08 год. 30 хв.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1