21.04.2025 Справа № 363/1317/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001209, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.10.2024 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Литвинівка Вишгородського району Київської області, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, утриманців не маючого, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуваючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2024 року близько 23 години 40 хвилин (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де також перебував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В той же день, у вищевказаний час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_4 виник прямий умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_4 , перебуваючи в тому ж місці, в той же час, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесного ушкодження, передбачаючи настання для ОСОБА_5 негативних наслідків та бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_5 на відстані витягнутої руки та став до нього обличчям. Після чого, ОСОБА_4 знаходячись в положенні стоячи відносно ОСОБА_5 , обличчям один до одного, діючи умисно, бажаючи заподіяння тілесного ушкодження потерпілому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів помсти за словесні образи, правою рукою зібраною в кулак наніс ОСОБА_5 один удар в ліву частину щелепи.

В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді: перелому лівого кута нижньої щелепи між 37 та 38 зубами та тіла нижньої щелепи між 44 та 45 зубами, які відповідно до Висновку експерта №303/Д-2024 відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні під час роз`яснення суті обвинувачення, обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суд, що суть обвинувачення йому зрозуміла, провину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення безумовно, беззастережно та беззаперечно визнає у повному обсязі, щиро кається, підтверджує обставини та факти, викладені в обвинувальному акті, будь-якого тиску чи примусу під час досудового розслідування та судового провадження на нього не здійснювалося.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 добровільно, безумовно та беззаперечно визнає провину у вчиненні даного кримінального правопорушення, щиро кається та не оспорює обставини та факти, викладені в обвинувальному акті, підтверджує їх достовірність, відповідність об`єктивній дійсності, прокурор під час визначення порядку дослідження доказів по справі, просив суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнати недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежитись допитом обвинуваченого, дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У відповідності до вимог процесуального законодавства судом було роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України. Судом було роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити відповідні обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 зазначили, що зміст ч. 3 ст. 349 КПК України їм зрозуміло, заперечень проти недослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вони не мають.

Судом у судовому засіданні було встановлено добровільність позиції обвинуваченого, правильність розуміння ним тих обставин та фактів вчиненого кримінального правопорушення, проти не дослідження яких він не заперечує, а також правильність усвідомлення ним обмеження права на апеляційне оскарження.

Внаслідок цього відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визначив обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , а також дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

У судовому засіданні було допитано обвинуваченого, який у своїх показаннях виклав обставини та факти, аналогічні тим, які викладені в обвинувальному акті. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що безумовно та беззаперечно погоджується з обставинами та фактами, які викладені в обвинувальному акті, підтверджує їх достовірність та правильність, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України визнає у повному обсязі, щиро кається у скоєному. Надав покази, що дійсно 05 вересня 2024 року приблизно о 23 годині 40 хвилин він, знаходячись біля будинку 82 по вулиці Червона Слобода села Литвинівка Вишгородського району Київської області, де також перебував ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час словесного конфлікту, умисно наніс ОСОБА_5 один удар кулаком в ліву частину щелепи, та один удар ногою вище стегна, після чого потерпілий поїхав з місця події на своєму автомобілі. Після цього конфлікту, він намагався зустрітися з потерпілим вибачитись та примиритися, але потерпілий уникав з ним зустрічей.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні з положеннями ч.3 ст. 349 КПК України ознайомлений, підтвердив покази обвинуваченого ОСОБА_4 , зазначив, що після скоєного, обвинувачений дійсно намагався з ним зустрітися та можливо примиритися. Прохав суд суворо обвинуваченого не карати, цивільний позов не заявляв.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми діями, які виразилися в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто в умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Суд доходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України. Вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд вважає доведеною.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону і зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, має виходити з того, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення передбачає не тільки вираховування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК України, але і індивідуальних особливостей та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 1 ст. 122 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, а також конкретні обставини та факти вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 - громадянин України, уродженець села Литвинівка, Вишгородського району, Київської області, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується позитивно, групи інвалідності не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Відповідно до ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, обставини скоєного злочину та його суспільну небезпеку, відношення обвинуваченого до скоєного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.122 КК України.

Разом з тим, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, враховуючи позитивну характеристику обвинуваченого та щире каяття, обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, усвідомлення ним протизаконності своїх дій та спроможність самокритично оцінити їх і не допускати подібного в майбутньому, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що саме за таких обставин в повній мірі буде дотримано положення статті 50 КК України, згідно якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом порядку обмеження прав і свобод засудженого.

В межах даного кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався. Учасники судового провадження не заявляли клопотання про обрання запобіжного заходу.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не подавався.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 376,392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, якщо він впродовж 1 (одного) року іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення, та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1