УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 304/1477/25 Провадження № 1-кп/304/244/2025
09 липня 2025 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

Головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Перечин кримінальне провадження відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Сімер Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , який має професійно-технічну освіту, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає. військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И В :

26 червня 2025 року до Перечинського районного суду Закарпатської області із Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000107 від 14.05.2025 року.

24 червня 2025 року судом винесено ухвалу про призначення підготовчого судового засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, мотивуючи подане клопотання тим, що ризики, якими обґрунтовувалося застосування раніше до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не зникли та не зменшились. Та враховуючи, що у найближчий час закінчується строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , прокурор просить задовольнити подане клопотання за наведеними у ньому підставами та продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою строком на шістдесят днів. Вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечує, вказує на наявність у нього постійного місця проживання та перебування на його утриманні батька похилого віку ОСОБА_4 , 1951 року народження. Клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 підтримує та просить задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просить в задоволенні клопотання прокурора відмовити та подав до суду письмове клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на нічний домашній арешт, в обгрунтування якого посилається на те, що ризики, наведені прокурором у клопотанні, на теперішній час відсутні. Крім того. Обвинувачений ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно та на його утриманні знаходиться батько віком понад 75 років.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши письмове клопотання прокурора про продовження заходів забезпечення кримінального провадження та яким обґрунтовується доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на нічний домашній арешт, заслухавши позицію прокурора за поданим клопотанням, думку обвинуваченого та його захисника, суд приходить до наступних висновків.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2025 року підозрюваному ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12.07.2025, включно.

Та, враховуючи ті обставини, що у найближчий час спливає строк раніше обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому суд, діючи відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, зобов`язаний вирішити питання доцільності продовження на даний час тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до положень ст.ст.131,132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, а також враховуючи характер та ступінь тяжкості обвинувачення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), суд вважає, що існують достатні підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема: обвинувачений може переховуватись від суду. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), яке відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до тяжких та, перебуваючи на волі, буде намагатись переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та ризиків, передбачених п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, як військовослужбовець, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування. Також ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), що підтверджується тим, що обвинувачений має мотив та можливість внаслідок звання та посади в ЗСУ, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом вмовляння, підкупу, залякування, здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Окрім цього, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.1 ст.177 КПК України), що підтверджується тим, що обвинувачуваний ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може вжити заходів самостійно або через інших осіб до знищення документів, що мають значення для кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У пункті 51 справи «Летелье проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку в наслідок скоєння злочину.

Однак цей фактор можна рахувати виправданим тільки, якщо маються підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок знаходиться під загрозою.

Таким чином, на підставі ст.ст.177,178,194КПК України, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, враховуючи доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, тяжкість покарання яке йому загрожує у разі визнання винним, даних про його особу, наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений пунктом 1частини 1статті177КПКУкраїни,і розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, а також те, що для запобігання ризиків, які встановлені судом застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду даного кримінального провадження, та враховуючи інтереси правосуддя, суд вважає можливим продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Суд вважає, що обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, ризик чого є реальним та дійсним.

Оцінивши вищезазначені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки, обвинуваченого ОСОБА_4 в подальшому належить утримувати під вартою, підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з цього приводу встановлені відповідною ухвалою слідчого судді, на теперішній час не відпали, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, на переконання суду, на даний час не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, та приймаючи до уваги тяжкість та конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, у вчиненні якого він наразі обвинувачується та покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, а також репутацію обвинуваченого та дані про особу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином України, військовослужбовцем ЗСУ, має статус СВЧ, при цьому ОСОБА_4 має незадовільний стан здоров`я, отримав контузію головного мозку, перебував на стаціонарному лікуванні у КУ «Павлоградська лікарня» у січні 2025 року, раніше не судимий, та разом з тим, документальних підтверджень, що ОСОБА_4 є особою, яка не має протипоказання до утримання під вартою, стороною захисту не надано. Крім того, ОСОБА_4 стійкі соціальні зв`язки не має: у шлюбі не перебуває, на утриманні неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб не має, оскільки на підтвердження таких обставини, відповідних документів стороною захисту не надано. Та, усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 та санкцію ч.1 ст.263 КК України, у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, обвинувачений може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання, та унеможлививши проведення за його участю подальший судовий розгляд з метою повного і всебічного з`ясування обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також виконання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 процесуальних рішень.

На думку суду, зазначеним ризикам неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_4 будь-який більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки не відпали підстави для цього. На даний час не встановлено жодних нових обставин, які виключають можливість тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, для запобігання вищенаведених ризиків та застосування більш м`якого запобіжного заходу, як зазначалося, не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.

Отже, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вирішення питання зміни запобіжного заходу на більш м`який, який необхідно застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , не може оцінюватися виключно на підставі тверджень захисту про відсутність ризиків, визначених ст.177 КПК. Це слід робити з урахуванням низки відповідних нових обставин, які не розглядалися судом раніше та можуть підтверджувати відсутність таких ризиків, або свідчити про незначний їх ступінь, та можуть слугувати підставою для зміни запобіжного заходу.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного, обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.

Враховуючи, що доводи, наведенні захисником у поданому ним клопотанні, із урахуванням його аргументації та пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 , не вказують про наявність нових обставин, та які б підтверджували відсутність ризиків, або свідчили про незначний їх ступінь, а тому суд приходить до висновку про відмову в такому клопотані сторони захисту.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177,178,183,194 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, враховуючи матеріали кримінального провадження, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду даного кримінального провадження, а тому суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, та підстав для зміни чи скасування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на теперішній час суд не вбачає та вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, оскільки, на думку суду, вищезазначеним ризикам неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_4 будь-який більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, так як не відпали підстави для цього, тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 06.09.2025 року, включно.

Враховуючи вищевикладене керуючись ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 331, 372, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 06 вересня 2025 року, включно.

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя

Перечинського районного суду

Закарпатської області ОСОБА_6