УХВАЛА

23 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 642/559/21

провадження № 51-1422 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 9 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_5 ,

установила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаного судового рішення в касаційному порядку.

Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано п. 4 ч. 2 цієї статті.

Відповідно до законодавчих положень у касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявленої вимоги, адже згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм права і наділений повноваженнями скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 цього Кодексу. Тому в поданій скарзі належить зазначити доводи, котрі свідчать про допущення таких порушень, які є істотними і зумовлюють зміну чи скасування постановленої ухвали.

Зазначеного не було враховано при зверненні до Верховного Суду.

Як убачається зі змісту поданої скарги, у ній її авторка, посилаючись на істотні порушення вимог КПК та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді.

Однак, звертаючись із питанням, яке стосується правил ст. 72 Кримінального кодексу України, скаржниця не вказує на необхідність погіршення становища засудженого ОСОБА_5 . Тому вимога про скасування ухвали на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК не узгоджується з приписами ст. 437 цього Кодексу, відповідно до яких судове рішення може бути скасовано лише у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в інший спосіб погіршити становище засудженого. До того ж у скарзі не міститься аргументів щодо необхідності здійснення касаційного провадження з огляду на положення статей 537, 539 КПК.

Крім того, у поданій касаційній скарзі не зазначено доводів, які би свідчили про допущення судом апеляційної інстанції під час здійснення провадження таких порушень норм процесуального права, котрі в розумінні ст. 412 КПК є істотними і тягнуть за собою обов`язкове скасування оспорюваного рішення. Замість викладення обґрунтування позиція скаржниці переважно зводиться до тез про невідповідність ухвали статям 370, 419 вказаного Кодексу. Водночас, наполягаючи на недодержанні ч. 3 ст. 403 КПК авторка скарги не окреслює як саме в аспекті ст. 2 КПК прийняття та розгляд апеляційним судом доповнень / змін, поданих засудженим до апеляційної скарги його захисника, істотно вплинуло на суть висновків суду за наслідками перегляду вироку, котрий стороною обвинувачення не оскаржувався і його було залишено без змін.

Таким чином у касаційній скарзі не наведено обґрунтування заявленої вимоги, що перешкоджає відкриттю касаційного провадження.

Тому колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала згадану скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 9 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3