ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 626/1158/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/591/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: обрання запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю підозрюваного ОСОБА_7 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 16 04 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 задоволено частково.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту в період з 22:00 год. по 06:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці, тобто до 16 червня 2025 року, з покладенням відповідних процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись зі вказаним рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить про скасування ухвали та про постановлення нової, якою просить обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які дають підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії.

Зазначає, що міцність соціальних зв`язків ОСОБА_7 не може ґрунтуватися лише на наявності у нього постійного місця мешкання, а повинна бути вмотивована сукупністю факторів. Водночас наголошує на тому, що підозрюваний розлучений, має повнолітніх дітей, які проживають окремо, офіційно непрацевлаштований, тому не має постійного джерела доходу, а пояснення про роботу по найму нічим не підтверджені.

У зв`язку з цим, на думку апелянта, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб зможе гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Підозрюваний заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора, думку підозрюваного, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до положень ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п.1 п.п.с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали колегією суддів встановлено, що слідчий суддя в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону та Конвенції, належним чином встановив наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зважаючи на вагомість доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, оцінив заявлені у клопотанні слідчого ризики та дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний час доби з покладенням на останнього відповідних процесуальних обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що СВ Берестинського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000052 від 13 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Як встановлено досудовим розслідуванням, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час та дату, але не пізніше 11 01 2025 року, з метою подальшого збуту, незаконно придбав при невстановлених слідством обставинах вогнепальну зброю гвинтівку системи «Мосіна» та, розуміючи протиправність своїх дій, незаконно, без передбаченого законом дозволу, в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №662 від 21 серпня 1998 року (в редакції від 11 10 2011) і «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року (в редакції від 29 10 2020), переніс вказану вогнепальну зброю до свого будинку за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_2 , де без передбаченого законом дозволу та, маючи злочинний умисел, спрямований на подальший збут вказаної вогнепальної зброї, став її незаконно зберігати.

Так, 18 01 2025 близько 21:09 год. ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, використовуючи профіль «НЕСЧАСТЬЕ» на веб-сайті «Reiber info», опублікував лот з продажу гвинтівки «Мосіна» із стартовою ціною 000 грн. В подальшому, за результатами аукціону, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був залучений для оперативної закупівлі вогнепальної зброї в якості покупця, придбав даний лот за ціною 2100 грн. та, отримавши від ОСОБА_7 реквізити для оплати, 19 01 2025 перерахував на картковий рахунок « НОМЕР_1 » грошові кошти за придбання гвинтівки «Мосіна».

Після чого, 21 01 2025 ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, переніс зазначену гвинтівку до відділення 64102 АТ «Укрпошта», розташованого за адресою: Харківська область, Лозівський район, місто Златопіль, м-р 1/2, б/н, та засобами пошти відправив у вигляді посилки за №113 гвинтівку «Мосіна» на адресу ОСОБА_8 на відділення 63304 АТ «Укрпошта», розташованого за адресою: Харківська область, м.Берестин, вул.Соборна, 52.

07 02 2025 ОСОБА_8 отримав відправлення від ОСОБА_7 , а саме пластиковий тубус в якому перебувала нарізна вогнепальна зброя розукомплектована гвинтівка системи «Мосіна» (відсутня ложа) калібру 7,62 мм., яка виготовлена промисловим способом та придатна для проведення пострілів.

Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час та дату, але не пізніше 17 02 2025 року, з метою подальшого збуту, незаконно придбав при невстановлених слідством обставинах вогнепальну зброю револьвер «Наган» та, розуміючи протиправність своїх дій, незаконно, без передбаченого законом дозволу, в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №662 від 21 серпня 1998 року (в редакції від 11 10 2011) і «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України№ 576 від 12 жовтня 1992 року (в редакції від 29 10 2020) переніс вказану вогнепальну зброю до свого будинку за місцем реєстрації, за адресою: Харківська область, 14, де без передбаченого законом дозволу та, маючи злочинний умисел, спрямований на подальший збут вказаної вогнепальної зброї, став її незаконно зберігати

Так, 17 02 2025 близько 21:29 год. ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, використовуючи профіль «НЕСЧАСТЬЕ» на веб-сайті «Reiber info», опублікував лот з продажу револьвер «Наган» із стартовою ціною 6000 грн. В подальшому, за результатами аукціону, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був залучений для оперативної закупівлі вогнепальної зброї в якості покупця, придбав даний лот за ціною 6580 грн. та, отримавши від ОСОБА_7 реквізити для оплати, 24 02 2025 перерахував на картковий рахунок « НОМЕР_1 » грошові кошти за придбання револьверу «Наган».

Після чого, 25 02 2025 ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, переніс зазначений револьвер до відділення 64102 АТ «Укрпошта», розташованого за адресою: Харківська область, Лозівський район, місто Златопіль, м-р 1/2, б/н, та засобами пошти відправив у вигляді двох посилок за №429 та №518 револьвер «Наган» на адресу ОСОБА_9 на відділення 64401 АТ «Укрпошта», розташованого за адресою: Харківська область, Берестинський район, с.Зачепилівка, вул.Паркова, 3.

28 02 2025 ОСОБА_9 отримав відправлення від ОСОБА_7 , а саме картонну коробку в якому перебував револьвер та полімерний пакет в якому перебував барабан до револьверу, що в зборі складають нарізну вогнепальну зброю револьвер системи «Наган» (калібру 7,62 мм., який виготовлений промисловим способом та придатний для проведення пострілів.

16 квітня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тобто у незаконному носінні, зберіганні, придбанні та збуті вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.

Звертаючись того ж дня до Красноградського районного суду Харківської області від 16 04 2025 року з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , слідчий обґрунтовував його наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, та вважав, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У зв`язку з вищевикладеним, з метою виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, вважав, що обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить досягнення мети кримінального провадження, а також запобігання зазначеним вище ризикам, та просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену останньому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,а також врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення та особу підозрюваного, який хоча офіційно не працює, однак підробляє по найму та займається будівництвом, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, будь-яких негативних характеристик на підозрюваного в матеріалах клопотання не міститься, останній також повністю визнає свою провину у вчиненні даного злочину, розкаюється у скоєному, на початку обшуку добровільно показав та видав наявні у нього вибухові речовини. Крім того, слідчий суддя врахував також те, що батьки підозрюваного потребують від нього стороннього догляду у зв`язку зі станом здоров`я.

На підставі викладеного слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не було доведено того факту, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, та вважав за необхідне застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, без застосування електронних засобів контролю,. Слідчий суддя обґрунтував таке рішення також необхідністю не обмежувати цілодобове вільне пересування підозрюваного з метою забезпечення його життєдіяльності, утримання членів сім`ї, а також з урахуванням дії воєнного стану на території України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Таким чином, законодавець залишив вирішення цього питання для суддівського розсуду, тобто можливості суддівської дискреції, а саме право слідчого судді обирати між альтернативами, іншими більш м`якими запобіжними заходами, кожен з яких є законним, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, відомостей про особу підозрюваного, справедливості й достатності обраного запобіжного заходу.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне констатувати, що слідчим та прокурором не надано доказів неналежної процесуальної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування.

При цьому, колегія суддів також враховує особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні батьків похилого віку та позитивно характеризується, що в сукупності свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

З матеріалів справи вбачається, що підозрюваний здійснює трудову діяльність по найму та займається будівництвом. Незважаючи на відсутність офіційного оформлення, зазначене свідчить про прагнення підозрюваного до праці та отримання доходу, а тому доводи прокурора не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказані факти та особистісні характеристики підозрюваного, на переконання колегії суддів, дають підстави дійти висновку про те, що ризикам, передбаченим п.п.1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, може запобігти менш суворий запобіжний захід, а саме у виді домашнього арешту у період з 22:00 год. по 06:00 год., з покладенням відповідних процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

З урахуванням наявного обсягу відомостей матеріали провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права підозрюваного шляхом застосування запобіжного заходу у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри, оскільки докази, наявні у матеріалах провадження, формують внутрішнє переконання щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, зазначеного в повідомленні про підозру.

Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що передбачені п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, але запобігання цим ризикам шляхом застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, згідно з чинним КПК України не виключається.

Щодо доводів прокурора про наявність ризиків, передбачених п.п.2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів зазначає таке.

Під час подання первинного клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор послався лише на ризики, передбачені пунктами 1 та 4 ч.1 ст.177 КПК України, що свідчить про те, що на момент подання клопотання інші ризики вважалися ним недостатньо обґрунтованими або відсутніми. У своїй апеляційній скарзі прокурор зазначив також ризики, передбачені п.п.2, 3, 5 вказаної норми, однак не навів нових доказів або обставин, які б свідчили про зміну обставин справи чи появу додаткових даних, що об`єктивно підтверджують існування нових ризиків.

Таким чином, колегія суддів вважає, що домашній арешт у певний період доби з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобіганню спробам вчинити дії, передбачені п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а також дотриманню вимог ч.2 ст.28 КПК України щодо проведення досудового розслідування у розумні строки.

Разом з цим, при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність домашнього арешту, прокурор разом зі слідчим не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді щодо зміни запобіжного заходу на більш суворий.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного дослідження слідчим суддею підстав застосування запобіжного заходу і неврахування фактів, що характеризують особу ОСОБА_7 , не свідчать про необґрунтованість судового рішення. Всім обставинам справи слідчим суддею надана належна оцінка у відповідності з вимогами КПК України. Крім того, слідчим суддею врахована практика ЄСПЛ та конкретні обставини справи.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та обрання на цьому етапі досудового розслідування підозрюваному найсуворішого запобіжного заходу, а саме у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 16 04 2025 року про застосування до підозрюваного за ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці, тобто до 16 06 2025 року, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4