Справа № 344/5275/24
Провадження № 11-кп/4808/196/25
Категорія ч. 1 ст. 406 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 із змінами захисника адвоката ОСОБА_9 , на вирок Івано-Франківського міського суду від 05.02.2025 року, у кримінальному провадженні №0000015за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.406 КК України,

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Полтава, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, який має двох малолітніх дітей, проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді радіотелефоніста радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, працює водієм в ТОВ «Карпатнафтогазсервіс», раніше не судимий,-

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.406 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на її користь: 1974 грн на відшкодування матеріальної шкоди; 30000 грн на відшкодування моральної шкоди; 15000 грн витрат на правову допомогу.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем порушив статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилося в завданні побоїв.

Злочин вчинено за наступних обставин.

12.01.2023, приблизно о 09:00 годині солдат ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні холу військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , будучи невдоволеним висловлюваннями солдата ОСОБА_12 , яка з 25.02.2022 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді діловода групи логістики військової частини НОМЕР_1 , прагнучи продемонструвати їй, свою удавану перевагу перед нею, принизити її честь та гідність, тим самим утвердивши власний авторитет у військовому колективі, діючи умисно, всупереч інтересам служби, вчинив порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виразилось у нанесенні одного удару правою рукою в ліву частину голови та одного удару лівою рукою в праву частину голови ОСОБА_12 , при цьому нецензурно лаючись та погрожуючи фізичною розправою, чим заподіяв їй фізичний біль.

Таким чином ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.406 КК України

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисник подав апеляційну скаргу.

Після змін до апеляційної скарги, апеляційними доводами є незаконність вироку внаслідок суворості призначеного покарання. На переконання сторони захисту, суд першої інстанції не врахував всіх обставин справи, зокрема даних про особу обвинуваченого. Зауважує, що ОСОБА_8 є особою молодого віку, має постійне місце проживання, має на утриманні малолітнього сина та малолітню дочку, позитивно характеризувався по місцю проходження військової служби, хворіє на гонартроз, приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, раніше не судимий.

Зазначає, що до обвинуваченого ОСОБА_8 слід застосувати ст.69 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 2920 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу.

Прокурор та представник потерпілої заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги із змінами, апеляційний суд приходить до висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.406 КК України, оскільки обвинувачений будучи військовослужбовцем порушив статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилося в завданні побоїв. Як встановлено з показань потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , причиною конфлікту стала критика потерпілої щодо несправедливого розподілу службових обов`язків між військовослужбовцями чоловічої та жіночої статі.

Факт заподіяння побоїв обвинуваченим підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 та сукупністю інших доказів, зокрема медичних документів. Всі наведені докази були безпосередньо досліджені та оцінені судом першої інстанції.

Показання обвинуваченого, що він не наносив ударів потерпілій, не знайшли свого підтвердження в судах першої та апеляційної інстанції.

Апеляційні доводи про невідповідність призначеного покарання вчиненому кримінальному правопорушенню та наявність підстав для застосування положень ст.69 КК України, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Згідно з вимогами ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України та призначив покарання достатнє та необхідне задля досягнення мети передбаченої ст.50 КК України.

При цьому, суд першої інстанції врахував всі дані про особу обвинуваченого, на які в апеляційній скарзі вказує сторона захисту.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими вимоги апелянта щодо наявності підстав для застосування ст.69 КК України, адже під час розгляду кримінального провадження, як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, не встановлено сукупності таких обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу із змінами захисника залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 05.02.2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5