печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Києві, яка полягає у нерозгляді клопотання у кримінальному провадженні №0003668,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність ТУ ДБР, розташованого у м.Києві, яка полягає у нерозгляді клопотання від 07.07.2025 року, поданого в порядку ст. 220 КПК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003668. В обґрунтування скарги заявник зазначив, 07.07.2025 року у межах вказаного кримінального провадження ним на адресу ТУ ДБР, розташованого у м.Києві в порядку ст.220 КПК України було направлено клопотання про залучення до провадження як потерпілого, про допит та залучення в якості цивільного позивача. Проте, до теперішнього часу вказане клопотання не розглянуто, тому вважає, що уповноваженими особами ТУ ДБР, розташованого у м.Києві, в порушення вимог ст. 220 КПК України, не розглянуто його клопотання та не прийнято процесуальне рішення, що є бездіяльністю. Заявник у судове засідання надав заяву про розгляд скарги повідомлений належним чином. Представник ТУ ДБР, розташованого у м.Києві у судове засідання не з`явився, про дату і час та місце розгляду скарги повідомлений у встановленому законом порядку. Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного. В провадженні Територіального управління ДБР, розташованого у м.Києві пребуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0003668. 07.07.2025 року у межах вказаного кримінального провадження ним на адресу ТУ ДБР, розташованого у м.Києві в порядку ст.220 КПК України було направлено клопотання про залучення до провадження як потерпілого, про допит та залучення в якості цивільного позивача. Станом на час розгляду даної скарги процесуальне рішення по вказаному клопотанню в передбаченому ст. 220 КПК України порядку не прийнято. Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Згідно із ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Статтею 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. На досудовому провадженні, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. Бездіяльність, яка підлягає оскарженню, відповідно до зазначеної норми КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК України строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Таким чином, на досудовому розслідуванні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійснені інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк. Зокрема, такий строк визначений у ст. 220 цього Кодексу. У той же час, ч. 1 ст. 220 КПК України покладає на слідчого обов`язок розглянути в певний строк не будь-яке клопотання потерпілого і його представника, а лише те, яке містить вимогу про виконання процесуальних дій, тобто тих дій, виконання яких детективом передбачено нормами КПК України. У той же час, статтею 111 КПК України визначено поняття повідомлення у кримінальному провадженні та підстави, порядок його здійснення. Так, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Таке повідомлення здійснюється у випадках, передбачених КПК України. На підставі ч. 2 ст. 220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй. Згідно з приписами ст. 110 КПК України процесуальне рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови, яка за змістом та послідовністю викладу повинна відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України і письмово (друковано) викладатись на офіційному бланку. Підписується постанова тим слідчим або прокурором, який її виніс. Аналіз діючих норм кримінально-процесуального законодавства надає підстави дійти висновку, що бездіяльність - це пасивна форма поведінки уповноваженого суб`єкта, яка полягає в утриманні від вчинення обов`язкової процесуальної дії чи постановлення обов`язкового процесуального рішення; тобто невиконання обов`язку, покладеного КПК України. Що стосується бездіяльності в розгляді клопотання в порядку ст. 220 КПК України, то вона може бути зумовлена не лише безпосередньо невчиненням процесуальної дії, а й неналежним розглядом клопотання потерпілого, зокрема, залишенням його без процесуального реагування або неналежним на нього процесуальним реагуванням. На відміну від процесуального рішення, правомірність/неправомірність якого вичерпується самим фактом його постановлення, бездіяльність прокурора має триваючий характер - вона розпочинається від дня, коли суб`єкт мав вчинити певну дію і не вчинив її та продовжується до моменту вчинення відповідної обов`язкової дії. Отже бездіяльність може бути усунута в будь-який момент суб`єктом, який її допустив. В свою чергу, відповідно до приписів ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Стаття 220 КПК України наділяє прокурора повноваженнями як задовольнити клопотання сторони захисту, так і відмовити (повністю або частково) з винесенням постанови, в якій мають бути викладені мотиви такої відмови. Отже, з урахуванням нормативних приписів належними формами реагування на клопотання сторони захисту в порядку ст. 220 КПК України є або його задоволення або винесення мотивованої постанови про відмову у задоволенні клопотання. При чому як при задоволенні клопотання так і при відмові в задоволенні має бути дотримана процесуальна форма (повідомлення або постанова). Враховуючи, що на сьогодні у слідчого судді відсутні дані на підтвердження того, що клопотання ОСОБА_3 розглянуто в порядку ст. 220 КПК України, зокрема, відсутнє процесуальне рішення прокурора, прийняте за результатами його розгляду, слідчий суддя вважає, що доводи ОСОБА_3 , викладені в скарзі на бездіяльність прокурора, є обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 3, 110, 111, 220, 303, 306, 307, 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу - задовольнити частково. Зобов`язати уповноважених осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м.Києві розглянути клопотання ОСОБА_3 , від 07.07.2025 року у кримінальному провадженні №0003668 в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, та повідомити заявника про результати розгляду клопотання.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1