ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/5346/23 Номер провадження 11-кп/814/750/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000508 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Холодногірського (Ленінського) районного суду м. Харкова від 24 травня 2024 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попівка, Корочанського району Бєлгородської області РФ, росіянина, громадянина РФ, одруженого, військовослужбовця у військовому звані «сержант», в посаді командира взводу матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_1 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ст.348 КК України на 10 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_10 :

- на користь потерпілого ОСОБА_8 20000 грн. моральної шкоди.

- на користь ОСОБА_7 20000 грн. моральної шкоди.

- на користь ОСОБА_11 20000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Сержант ОСОБА_10 , 30.03.2023 приблизно о 00 год. 27 хв., знаходячись за адресою: м. Харків вул. Велика Панасівка,216, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті працівникам правоохоронного органу, які перебували при виконанні службових обов`язків, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що перед ним знаходяться саме працівники правоохоронного органу, які були на службовому автомобілі із знаками розрізнення, одягнені у формений одяг (однострій) з шевронами приналежності до органу та підрозділу поліції, озброєнні табельною вогнепальною зброєю та виконують свої службові обов`язки, повернувся у бік поліцейських, що перебували біля службового авто, а саме командира взводу №2 роти № 3 батальйону №4 УПП в Харківській області ДПП Національної поліції України ОСОБА_7 , командира взводу №1 роти № 3 батальйону №4 УПП в Харківській області ДПП Національної поліції України ОСОБА_12 , інспектора взводу №2 роти № 3 батальйону №4 УПП в Харківській області ДПП Національної поліції України ОСОБА_11 та інспектора взводу №2 роти № 3 батальйону №4 УПП в Харківській області ДПП Національної поліції України ОСОБА_8 , після цього із закріпленої за ним табельної вогнепальної бойової зброї, а саме пістолета «ТТ», калібру 7,62мм, 1947 р.в., з номером НОМЕР_3 , почав стрільбу по вказаним поліцейським, намагаючись довести свій злочинний умисел до кінця направлений на вбивство працівників поліції ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 продовжив стрільбу по останнім зробивши не менше 7 пострілів. З метою припинення подальших противоправних дій, в порядку ст.ст.42-46 Закону України «Про Національну поліцію» - поліцейським ОСОБА_13 були застосовані заходи примусу у вигляді застосування вогнепальної зброї до ОСОБА_10 в результаті чого правопорушника було поранено і свій злочинний умисел спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті (вбивство) працівників поліції до кінця ОСОБА_10 не довів з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що до нього було вжито заходів примусу.

На вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд надав неправильну оцінку наявним у справі матеріалам та дійшов неправильного висновку. Вказує, що працівник поліції ОСОБА_14 першим відкрив вогонь по автомобілю, в якому був він та ОСОБА_15 .

Зазначає, що наміру на вбивство він не мав, та з відео видно, що він перебував на відстані більш як 40 м. до працівників поліції та стріляв в асфальт на відстань не більше 7 м. від себе, а не в бік працівників поліції. Самі ж працівники поліції незаконно проникли на територію військової частини.

Вказує, що потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , а також свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 не були приведені до присяги, а тому їх показання є недопустимими доказами. Потерпілий ОСОБА_12 взагалі не був допитаний в судовому засіданні. Тому вважає, що в матеріалах справи відсутні безсумнівні докази його винуватості.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд неналежним чином перевірив обставини справи та дійшов неправильного висновку.

Поза увагою суду залишилися обставини, які передували події, а саме переслідування автомобіля ОСОБА_10 та дії працівників поліції. Суд не надав оцінку діям самих працівників поліції. Вказані обставини є вирішальними для встановлення відсутності умислу у обвинуваченого на вбивство потерпілих.

Судом не об`єктивно оцінено показання обвинуваченого про те, що ОСОБА_10 був при виконанні службових обов`язків та намагався заїхати на територію військової частини, у цей час як працівники поліції перешкоджали це зробити та ОСОБА_24 здійснив два постріли в заднє скло автомобіля ОСОБА_10 , який вже знаходився на території військової частини. Далі ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , разом з ОСОБА_14 забігли на територію військової частини та переслідували ОСОБА_10 на території в/ч.

Під час судового засідання було встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_25 ніякої загрози життю та здоров`ю працівників поліції не представляли, натомість ОСОБА_24 здійснив постріли з метою спричинення смерті, так як цілився в заднє скло автомобіля. У свою чергу ОСОБА_10 вчинив заходи на запобігання можливих подальших незаконних дій озброєних людей на території в/ч. Умислу на вбивство не мав та такий умисел прокурором не доведено. ОСОБА_10 зробив попереджувальні постріли в землю, в поліцейських не цілився та від його дій ніхто не постраждав.

Вважає, що позиція прокурора спрямована на укриття незаконних дій, зокрема ОСОБА_14 , який здійснив прицільні постріли по автомобілю ОСОБА_10 , що підтверджується наявними у справі матеріалами.

Вказує, що суд надавав неправильну оцінку показанням потерпілих та свідків, не взяв до уваги отримані ОСОБА_10 ушкодження в результаті події. Про те, що ОСОБА_10 в людей не цілився вказали свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 .

Вказує, що потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , а також свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 не були приведені до присяги.

Стверджує, що суд не усунув протиріччя в показаннях свідка ОСОБА_14 наданих суду та під час досудового розслідування.

Відповідно до акту службового розслідування в/ч інциденту від 30.03.2023 неправомірних дій та порушень Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та Дисциплінарного статуту Збройних сил України з боку ОСОБА_10 не встановлено, вогнепальне поранення ОСОБА_10 отримав в результаті неправомірних дій з боку співробітників поліції України.

Не надав суд увагу і ухвалі Червонозаводського районного суду м. Харкова Від 07.09.2023, якою уповноважену особу Харківської спеціалізованої прокуратури зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_28 про неправомірні дії військовослужбовця ВСП ОСОБА_14 .

Вважає, що суд безпідставно поставив під сумнів доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_10 перевозив важливі документи, що підтверджується інформацією, наданою в/ч НОМЕР_4 , що перешкодило йому виконати вимоги працівників поліції.

При цьому захисник заперечує, що ОСОБА_10 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння та вважає, що вказані обставини стороною обвинувачення не доведені.

Крім цього вказує, що потерпілі не надали суду жодного доказу на підтвердження позовних вимог.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника в підтримку апеляційних скарг, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ст. 348 КК України, є правильним, ґрунтується на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в судовому засіданні та отримали належну оцінку.

Надаючи суду показання обвинувачений зазначив, що 30.03.2023 в комендантську годину він повертався із позиції дислокування н.п. Стрілече до міста та перевозив документи про місце перебазування батальйону та майно. При під`їзді до військової частини, він побачив, що під`їхали агресивно налаштовані поліцейські. Їх авто він не бачив, коли прямував до військової частини. Біля воріт він обмінявся з поліцейськими паролями, але вони все одно вимагали документи. ОСОБА_10 хотів заїхати на територію військової частини та з`ясувати, що вони вимагають, на що було відкрито постріли по його транспортному засобу. Він ці дії розцінив як напад на військову частину. Коли він заїхав на територію, транспортний засіб потрапив колесом до оглядової ями. Він покликав військових своєї частини та повідомив, що відбувається напад на військову частину. Коли транспортний засіб витягли з оглядової ями, ОСОБА_10 виїхав за ворота, щоб протидіяти нападу на військову частину. У нього була підозра, що це не поліція, а ДРГ. Вийшов із транспортного засобу, дістав пістолет та відкрив вогонь у землю, не маючі мету застрелити поліцейських, постріли здійснював у асфальт. Після чого йому прострелили ноги. ОСОБА_10 зазначив, що має досвід стрільби, стріляє мітко. Відстріляв одну обойму (7 набоїв), перестав стріляти, коли закінчились набої та підійшли солдати. Після чого сів до авто та заїхав знову на територію частини. Пояснив також, що паролі для пересування по місту та області приходять щовечора для встановлення «свій-чужий». Після його поранення, отримав першу медичну допомогу, після чого він попросив принести йому пляшку горілки з кабінету, щоб вгамувати біль від поранення. Кров на вміст алкоголю брали вже зранку, у шпиталі. Пояснив, що в ту ніч перебував у наряді по ВЧ.

Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_29 суду першої інстанції, які він підтвердив і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, на час події він був командиром взводу УПП. 29.03.2023 він приступив до чергування. В цей день перебував на службі з ОСОБА_13 , ОСОБА_17 і представником ВСП ОСОБА_14 . У 30.03.2023 приблизно о 00.15 год у комендантську годину по вул. Панасівська та перехрестя Беркоса, помітили авто Мазда, зеленого кольору, схоже на військове авто, яке рухалось без номерних знаків, вирішили зупинити, оскільки це порушення ПДР. На службовому авто увімкнули маячки та у гучномовець повідомили про те, щоб транспортний засіб прийняв позицію вправо та зупинився. Водій не відреагував та продовжував рух, маневруючи при цьому то ліворуч, то праворуч, перетинав суцільну лінію розмітки. На вул. Велика Панасівська, 206 транспортний засіб зупинився перед воротами якогось підприємства. Працівники поліції вийшли з автомобіля, і підійшли до переслідуваного транспортного засобу, ОСОБА_13 представився, повідомив, що він є представником поліції та попросив пред`явити документи. На що водій та пасажир показували непристойні жести і водій почав сигналити, щоб відчинили ворота. Ворота відчинились, вийшов чоловік, потерпілий підійшов до нього та повідомив, що він є співробітником поліції та зазначив, що водій порушив ПДР та попросив, не відчиняти ворота. В цей час водій транспортного засобу почав рух вперед, збив його та чоловіка, який відкрив ворота, з ніг, протаранив ворота і попрямував на територію. В цей момент пострілів він не чув. Оскільки було здійснено напад на поліцейського, вони всім екіпіжем попрямували за транспортним засобом. Транспортний засіб зупинився біля боксу, вони з колегами знову підійшли до нього і запропонували вийти із авто та надати документи, що посвідчують особу водія, якийсь чоловік відкрив ворота до боксу, там було дві людини, водій ОСОБА_10 привідчинив вікно та почав кричати «мочіть мусорів». Він побачив, як чоловік взяв автомат Калашникова та направив на них. Побачивши такі дії, прийняв рішення покинути територію і попрямував до воріт, які вже були закриті. Він переліз через ворота, потім через мережу «телеграм» передав повідомлення про його адресу перебування та інформацію про здійснення наїзду на співробітника поліцію та про постріли. Як він дізнався пізніше ОСОБА_17 та ОСОБА_13 залишилися на території частини. Побачив службове авто, яке прибуло на допомогу в складі ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , повідомив їм, що сталось. В цей час побачив, як з воріт виїжджав транспортний засіб, який вони намагались зупинити. З транспортного засобу вийшов ОСОБА_30 , попрямував у їх бік, обличчям до них, пройшовши приблизно 5-10 метрів, зупинився та почав здійснювати постріли. Постріли були здійснені у їх бік, перші пройшли близько біля них, бачив полум`я, чув свист куль біля вух. Загалом було близько 10 пострілів. ОСОБА_10 від потерпілого знаходився приблизно на відстані 15-20 метрів. Він, разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 забігли за службовий автомобіль і лягли на землю. Стрільба продовжувалась і він сховався за деревом. Чув, як хтось із працівників поліції кричав скласти зброю. Потім ОСОБА_10 сів назад у транспортний засіб і заїхав у військову частину. Згодом йому стало відомо, що постріл у бік ОСОБА_10 здійснив ОСОБА_13 . Після того, як постріли припинились, потерпілий подзвонив та викликав швидку допомогу, оскільки він мав травму внаслідок наїзду і зрозумів, що можуть бути потерпілі, а також до чергової частини. Цивільний позов підтримав.

За показаннями потерпілого ОСОБА_8 , наданих суду першої інстанції, які підтвердив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, він був інспектором поліції у званні капітан. В день події він з екіпажем, в якому перебували ОСОБА_12 і ОСОБА_11 отримали повідомлення про здійснення нападу на поліцейських за адресою: м. Харків, вул. В. Панасівська. Все відбувалось у комендантську годину. Екіпажем вони направились за вказаною адресою, приїхавши на місце, побачили службове авто із увімкненими фарами, а на узбіччі дороги, вони побачили співробітника поліції - ОСОБА_29 , він був запиханий, показав на якусь особу та повідомив, що це він здійснює напад на поліцейських. Біля відкритих воріт, за територією, побачили військового, який прямував до них та почав здійснювати постріли в їх бік. Він, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 відразу сховались за автомобілі. ОСОБА_12 лежав на землі біля нього по ліву сторону, ОСОБА_11 по праву сторону. Пролунало близько 10-15 пострілів. Іскри від пострілів долітали у їх бік, але ближче до обвинуваченого. Куди саме був направлений пістолет ОСОБА_10 , він зазначити не може. ОСОБА_10 знаходився в 30 метрах від потерпілого. ОСОБА_12 кричав «кидай зброю, я тебе тримаю на мушці». А він кричав « ОСОБА_31 , не стріляти. Нікому не стріляти», як він пояснив, він не хотів проливати кров між українськими військовими та українськими поліцейськими. Потім все припинилось. Побачив, як ОСОБА_29 побіг за дерева, щоб сховатись, потім вони всі перемістились за дерева задля збереження свого життя, при цьому він продовжував кричати «нікому не стріляти». Після чого про події відразу сповістив свого командира. Також зазначив, що ні він, ні ті, хто знаходились з ним в екіпажі не здійснювали постріли. Згодом потерпілому стало відомо, що в ОСОБА_32 стріляв ОСОБА_13 . На момент події, він не знав, що територія, на яку вони приїхали, була військовим об`єктом.

Показання потерпілих ОСОБА_29 та ОСОБА_8 , узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_33 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 .

При цьому свідок ОСОБА_14 , який на той час був військовослужбовцем ВСП зазначав, що коли переслідуваний автомобіль зупинився біля воріт, співробітник УПП вийшов із авто, підійшов до військового авто, представився, водій не реагував, вікна та двері були зачинені. Водій переслідуваного автомобіля подав сигнал охоронцю, щоб той відкрив ворота, ворота почали відчинятись, один із співробітників намагався зачинити їх для перешкоди руху автомобіля, але автомобіль почав рух, чим спричинило явну загрозу життю та здоров`ю поліцейського, та він для припинення таких дій, шляхом пошкодження автомобіля здійснив постріл, спочатку в гору, автомобіль не запинився, потім здійснив повторний постріл по колесу. Зазначив, що постріл в заднє скло автомобіля не здійснював. Також вказував, що чув як водій відкрив вікно та дав команду «Мочіть поліцію».

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тому суд правильно надав оцінку показанням свідка ОСОБА_14 , отриманих під час судового провадження.

З показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що коли переслідуваний автомобіль зупинився перед воротами якоїсь установи він з іншими працівниками поліції підійшов до автомобіля, за кермом сидів чоловік, який не реагував на них, на контакт не йшов, та ще одна особа. Двері автомобіля були заблоковані. ОСОБА_13 представився. Колега стояв перед цим автомобілем, ворота почали відчинятись і автомобіль зрушив з місця, водій автомобіля здійснив наїзд на напарника ОСОБА_29 , потім пролунав постріл, який здійснив співробітник ВСП, після пострілу було пробите колесо. Автомобіль заїхав у ворота та рухався по території. ОСОБА_13 з колегами почали переслідування в пішому порядку. Автомобіль заїхав у бокс, колесом провалившись в оглядову яму. Водій з ненормативною лексикою почав закликати військових до вбивства працівників поліції. Свідок почув постріли, але не бачив від кого та звідкіля вони пролунали. Далі ОСОБА_34 виїхав з боксу та прямував до воріт при КПП. З автомобіля вийшов водій, відійшов від машини на відстань від 5 до 10 метрів на проїжджу частину та почав вести огонь по поліцейським автомобілям. Зброя була направлена у бік поліцейських. ОСОБА_10 здійснив приблизно 7 пострілів. Він побачив, що деякі колеги лягли на землю і йому здалось, що щось з ними трапилось, оскільки їх рухів він не бачив. Іскри від пострілу були перед патрульним автомобілем. У зв`язку з чим ним було прийнято рішення про застосування вогнепальної зброї. Він здійснив 5 пострілів по кінцівкам водія для припинення з його боку стрілянини. Після чого водій припинив стріляти, пішов до свого автомобіля, сів та заїхав назад на територію. Зазначив, що у ОСОБА_35 були розширені зіниці ока, поведінка, яка не відповідала обстановці, манера керування автомобілем по дорозі була хаотична. Також пояснив, що спочатку, їм не було відомо, що вони під`їхали та перетинають територію військової частини. Першим здійснив постріл співробітник ВСП, коли ОСОБА_10 наїхав на працівника поліції біля воріт.

Про те, що ОСОБА_30 здійснював приблизно 7 пострілів з вогнепальної зброї, бачили і свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_22 .

Встановлені судом події 30.03.2023 підтверджують і інші свідки, допитані судом першої інстанції.

До того ж, доводи обвинуваченого та його захисника, що потерпілий ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 не приведені до присяги спростовуються матеріалами провадження, оскільки маються письмові присяги, підписані вказаними учасниками провадження, а потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були приведені до присяги під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції та надали показання, аналогічні тим, що надавали суду першої інстанції. Тому підстав ставити під сумнів та визнавати показання цих потерпілих та свідків недостовірними чи недопустимими у суда немає.

Судом першої інстанції правильно надано оцінку й наявним письмовим доказам кримінального провадження. Не зазначає обвинувачений і його захисник про неправильну оцінку судом першої інстанції цих доказів.

Відсутність показань потерпілого ОСОБА_12 , який на момент події перебував у складі взводу №2 роти 3 батальйону №4 УПП в Харківській області, не спростовує правильних висновків суду щодо встановлених обставин вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення з огляду на обсяг наданих та досліджених судом першої інстанції доказів.

Місцевим судом правильно зазначено, що суд сприйняв критично висновки матеріалів службового розслідування конфліктної ситуації між ОСОБА_10 та працівниками ППС України від 30.03.2023, оскільки вони базуються на письмових опитуваннях (поясненнях) військовослужбовців ВЧ НОМЕР_5 , що не відповідають тим показанням, які вони дали під час їх допиту в суді. Матеріали службового розслідування не містять інформації про наїзд автомобілем Мазда під керуванням ОСОБА_10 на потерпілого ОСОБА_7 , хоча це спростовується переглянутими судом відеозаписами на яких чітко видно, як ОСОБА_10 не очікуючи повного відкриття воріт різко починає рух та таранить ворота, відкидаючи ними поліцейського ОСОБА_7 . Пояснення військовослужбовців під час службового розслідування про те, що ОСОБА_10 після виїзду за ворота, вийшов на вулицю Велика Панасівська та тримаючи пістолет в руці не починав стріляти, аж поки по ньому не розпочали стрільбу співробітники поліції, при цьому здійснював постріли у повітря, спростовуються переглянутими судом відеозаписами, згідно з якими постріли ОСОБА_10 почав здійснювати першим в бік співробітників поліції.

Не заперечує і сам обвинувачений, що його постріли були спрямовані у бік місця знаходження працівників, а не протилежний бік. До того ж потерпілий ОСОБА_7 беззаперечно стверджував, що він чув поряд з собою звук кулі, що пролітає. Крім цього як потерпілі, так і свідки, які були очевидцями вказують про те, що іскри від попадання куль в асфальтне покриття були поряд з автомобілем працівників поліції, за яким ховалися від пострілів потерпілі. Такі дії обвинуваченого змусили потерпілих шукати укриття задля збереження свого життя.

Крім цього колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_10 є військовослужбовцем, який має навички застосування вогнепальної зброї, знає її дію та міг і повинен був передбачати, що навіть при спрямуванні зброї в відбиваючу поверхню, внаслідок рикошету може завдати шкоди життю та здоров`ю інших осіб.

Не надано стороною захисту і доказів того, що ОСОБА_10 здійснював перевезення важливих документів, що на думку захисника перешкоджало обвинуваченому зупинитися на вимогу працівників поліції та надати їм для огляду документи на право керування транспортним засобом, оскільки про наявність важливих документів не зазначає навіть свідок ОСОБА_25 , який перебував в автомобілі разом з обвинуваченим.

Будь-яких даних, що коли ОСОБА_10 вперше заїхав на територію військової частини, він перед виїздом за ворота, передав іншим військовим або залишив на території військової частини якісь документи, судом не встановлено та обвинувачений про це не зазначає.

Також спростовуються доводи обвинуваченого, що він припиняв напад працівників поліції на військову частину, оскільки з показань свідків та матеріалів провадження вбачається, що автомобіль, під керуванням ОСОБА_10 протягом 10-15 хвилин переслідувався працівниками поліції на службовому автомобілі з увімкненими проблисковими маячками, тобто ще задовго до під`їзду до військової частини, що не заперечується ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_25 , який зазначав суду, що він бачив службовий автомобіль з увімкненими маячками. Будь-яких пострілів у бік автомобіля Мазда впродовж переслідування та зупинки автомобіля біля воріт не було, а постріли свідком ОСОБА_14 були здійснені в момент наїзду ОСОБА_10 на поліцейського ОСОБА_7 , який від зіткнення опинився на території військової частини. І це ж стало підставою переслідування автомобіля іншими працівниками поліції на територію військової частини.

Крім цього колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_10 після того, як заїхав на територію військової частини, після чого були закриті ворота, наказав знову відкрити ворота, виїхав за межі частини та здійснив постріли саме у напрямку перебування працівників поліції. Про умисел на вбивство працівників поліції свідчить і його заклик до військовослужбовців стріляти в працівників поліції, про що вказують потерпілий ОСОБА_29 та свідки ОСОБА_17 і ОСОБА_13 . Вказували про заклик ОСОБА_10 стати до зброї й інші свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_27 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 .

Необхідно наголосити, що дії обвинуваченого, а саме: застосування ним зброї, були припинені у зв`язку з його поранням.

Тому місцевий суд дійшов правильного висновку, що характер, послідовність та динамічність дій ОСОБА_10 , його поведінка до, під час та після вчинення злочину, знаряддя злочину, а саме: застосування бойової зброї та здійснення з неї пострілів вказують на спрямованість умислу обвинуваченого саме на позбавлення потерпілих життя, тому суд вважає, що ОСОБА_10 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілих та бажав настання таких наслідків, тобто діяв з прямим умислом, направленим на позбавлення життя потерпілих, у зв`язку з виконанням працівниками поліції своїх службових обов`язків і вчинив для цього усі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть їх смерть, а наслідок у вигляді смерті потерпілих не настав лише через обставини, які не залежали від волі обвинуваченого, оскільки вони встигли зайняти позиції в укритті та завдати поранення нападнику.

Обґрунтованими також є висновки місцевого суду про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння, оскільки про стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого вказують очевидці подій та матеріалами справи і стороною захисту ці обставини не спростовані.

Колегія суддів звертає увагу на подію вцілому, але не надає оцінку діям окремим безпосереднім учасникам події, оскільки відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З огляду на вказане, вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, за обставин встановлених судом, є доведеною, ґрунтується на належних та допустимих доказах, повно та об`єктивно оцінених судом першої інстанції.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його характеристику, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, які його обтяжують, а саме: вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану та в стані алкогольного сп`яніння.

Тому суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_10 необхідно призначити покарання з відбуванням в умовах ізоляції від суспільства.

Таким чином, призначене ОСОБА_10 покарання в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Щодо доводів апеляційних скарг в частині вирішення судом цивільних позовів потерпілих необхідно зазначити таке.

Частиною 5 статті 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 23 ч. 2, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знівеченням або ушкодженням здоров`я. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала внаслідок знівечення або пошкодження здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (далі - ППВСУ) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_10 , суд першої інстанції, задовольнив позовні вимоги потерпілих щодо стягнення моральної шкоди і стягнув із обвинуваченого завдану злочинними діями моральну шкоду на користь потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 в сумі 20000 грн, кожному.

При цьому, судом було встановлено та враховано, що у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_7 змушений був залишити службу в правоохоронних органах, а також від наїзду на нього автомобілем під керуванням ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_11 також отримали моральні страждання, оскільки в результаті дії обвинуваченого боялися втратити життя, а також характер злочину, глибину моральних страждань потерпілих.

Колегія суддів, обговорюючи доводи щодо стягнення моральної шкоди у розмірі визначеному судом враховує думку потерпілих, вимушені зміни у їх життєвих і виробничих стосунках внаслідок події.

З огляду на викладене вище апеляційний суд погоджується з висновками суду і вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням моральних страждань потерпілих, конкретних обставин справи, а тому апеляційні вимоги захисника та обвинуваченого про скасування вироку суду в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди є безпідставними.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_10 , колегія суддів не вбачає. Тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Холодногірського (Ленінського) районного суду м. Харкова від 24 травня 2024 року щодо ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4