Справа № 587/2651/25
УХВАЛА
Сумська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону звернулася до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності військовослужбовця за мобілізацією ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.
У підготовчому судовому засіданні суд поставив на обговорення питання підсудності вказаного провадження Сумському районному суду Сумської області.
У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що справа підсудна вказаному суду.
Обвинувачений поклався на розсуд суду.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали обвинувального акту, суд дійшов таких висновків.
Визначення підсудності є предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні (п.4 ч.3 ст. 314 КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до ч. 9 ст. 615 КПК України, яка регулює особливий режим кримінального провадження в умовах воєнного стану, визначено, що під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.
З клопотання слідує, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, а саме 21 грудня 2024 року у період часу з 22 год. 00 хв. самовільно залишив місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та у подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього.
27 лютого 2025 року ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), де заявив про себе як військовослужбовця та припинив вчинене ним кримінальне правопорушення.
Так, ОСОБА_4 з 22 год. 00 хв. 21 грудня 2024 року по 27 лютого 2025 року обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.
З клопотання вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Зазначене кримінальне правопорушення є триваючим, яке починається актом вчинення протиправного діяння, за яким триває протиправний стан безперервного його здійснення протягом певного проміжку часу та його склад вважається закінченим з моменту припинення або переривання злочинного стану особи.
Отже, за матеріалами кримінального провадження припинення ОСОБА_4 інкримінованого йому діяння відбулося у військовій частині НОМЕР_2 , розташованій за адресою: АДРЕСА_2 .
Зазначена позиція суду щодо визначення територіальної підсудності кримінального провадження за ч. 5 ст. 407 КК України відносно ОСОБА_4 повністю узгоджується з висновками Верховного Суду щодо застосування норм права, котрі стосуються визначення територіальної підсудності кримінальних проваджень за ч. 5 ст. 407 КК України, викладеними в ухвалі Верховного Суду від 29 квітня 2025 року (справа № 584/73/25, провадження №51-1548 впс25), ухвалі Верховного Суду від 22 квітня 2025 року (справа №189/825/25, провадження № 51-1442впс25).
Отже, матеріали кримінального провадження містять відомості про те, що злочин було вчинено в смт Черкаське, Самарівського району, Дніпропетровської області, на територію якого не поширюється юрисдикція Сумського районного суду Сумської області, а тому ця справа не підсудна Сумському районному суду Сумської області.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.
Згідно з ч. 3 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
За таких обставин суд вважає, що проводити судовий розгляд вказаного кримінального провадження неможливо, оскільки воно надійшло з порушенням правил підсудності, та його слід направити до Сумського апеляційного суду для вирішення питання про внесення подання до Верховного Суду для визначення територіальної підсудності справи.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 34, 314 - 316 КПК України, суд
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1