Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/738/25
Категорія ч.1 ст.111 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000359 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Немиринці Ружинського району, Житомирської області, громадянина України, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , проживаючий: російська федерація, Алтайський край, Павловський район, с. Комсомольський, документованого паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 01.07.1995 Черняхівським РВ УМВС України в Житомирській області, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст.111, ч. 1 ст.408 КК України на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи. Вважає, що вирок в частині визнання ОСОБА_8 винним за ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України є помилковим та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з підстав порушення норм матеріального і процесуального права; невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження; неповноти судового розгляду; неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що судовий розгляд відбувався без участі обвинуваченого, чим порушені його права. Посилається на те, що в матеріалах провадження відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_8 намагався ухилитися від суду, а оголошення про судовий розгляд в офіційних виданнях, зокрема в «Урядовому кур`єрі», не свідчить про його належне повідомлення про час та місце судового розгляду. Звертає увагу на те, що постановою слідчого ОСОБА_8 оголошений у розшук, а тому провадження слід було зупинити відповідно до ст.335 КПК України. Вважає, що жодний із досліджених доказів не доводить вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а покарання, яке призначене останньому є занадто суворим, враховуючи дані про особу ОСОБА_8 .

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України та призначено йому покарання

- за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III) у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років;

- за ч. 1 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно, за сукупністю злочинів, призначено покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років.

Початок строку відбування ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі вирішено обчислювати з дати його затримання.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_8 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 24 грудня 2024 року у вигляді тримання під вартою (без визначення строків дії ухвали) залишено без змін.

Стягнуто із ОСОБА_8 судові витрати на проведення судових експертиз в сумі 3786,4 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) гривень 40 копійок.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_8 вчинив ряд умисних злочинів при наступних обставинах.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15.04.2014, Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Представники влади російської федерації, діючи у порушення вимог п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, ч. 4 ст. 2 Статуту Організації Об?єднаних Націй, норм Декларації про недопущення інтервенції та втручання у внутрішні справи держав від 09.12.1981, Декларації про зміцнення міжнародної безпеки від 16.12.1970, Декларації щодо неприпустимості втручання у внутрішні справи держав, про захист їх незалежності та суверенітету від 21.12.1965, Визначення агресії від 14.12.1974, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, спланували, підготували і розпочали збройний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України - Автономну Республіку Крим та місто Севастополь.

Так, з 20 лютого 2014, військовослужбовці збройних сил російської федерації, на виконання вказаного вище наказу, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, захопили державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, що знаходяться на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, тобто здійснили тимчасову окупацію зазначеної території України, чим змінили межі території та державного кордону України у порушення порядку, встановленого Конституцією України, що здійснюється й станом на теперішній час.

06.03.2014 Верховна Рада Автономної Республіки Крим прийняла Постанову «Про проведення загальнокримського референдуму» № 1702-6/14, чим порушила конституційний принцип територіальної цілісності України та вийшла за межі своїх повноважень, встановлених Конституцією України, Конституцією Автономної Республіки Крим та іншими нормативно-правовими актами.

14.03.2014 Рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) Постанову «Про проведення загальнокримського референдуму» № 1702-6/14 від 06.03.2014, у зв`язку з чим, вказана вище Постанова втратила чинність.

15.03.2014 Верховна Рада України прийняла Постанову «Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим» № 891-VII, у зв`язку з чим, Верховна Рада Автономної Республіки Крим достроково припинила повноваження.

За таких обставин, відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014, статус території Автономної Республіки Крим визначено, як тимчасово окупована територія України, унаслідок збройної агресії російської федерації, встановлено особливий правовий режим на цій території та визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Згідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку України» № 2469-VIII від 21.06.2018, збройний конфлікт - це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт).

Таким чином, станом на березень 2014 року, Україна перебувала у стані, що характеризується діями щодо вирішення національно-етнічних, релігійних та інших протиріч із застосуванням засобів збройного насильства, за яких держава не переходить в особливий стан, що визначається як війна, і не вводить режим воєнного стану в країні або на частині її території, а збройна боротьба не виходить за межі операційного напрямку (мають місце різні військові інциденти, військові акції, інші військові зіткнення обмеженого масштабу (низької інтенсивності) із застосуванням нерегулярних або регулярних збройних формувань), тобто знаходилася у періоді збройного конфлікту.

Крім того, в умовах збройного конфлікту та тимчасової окупації території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, вірні Військовій присязі військовослужбовці самостійно або централізовано виходили з тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим, з метою подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України.

У зв`язку з чим, 08.03.2014, згідно з дорученням Прем`єр-міністра України № 6627/0/1, виконуючому обов`язки Міністра оборони України доручено невідкладно вжити заходів для забезпечення розміщення в санаторіях сімей військовослужбовців, які перебувають на території Автономної Республіки Крим.

На виконання зазначеного вище доручення, керівникам підприємств, установ, організацій доручено підготувати відповідні списки військовослужбовців, які бажають вийти з тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим та продовжити військову службу у Збройних Силах України, що у подальшому й зроблено.

Виходячи з необхідності збереження життя, здоров`я, забезпечення прав і законних інтересів військовослужбовців, працівників Збройних Сил України, інших військових формувань, працівників правоохоронних органів України, які проходять службу (працюють) на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Радою національної безпеки і оборони України прийнято Рішення «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України» від 23.03.2014, яке введено в дію Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23.03.2014 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України» № 339/2014 від 24.03.2014.

Згідно до п. п. 1, 2 зазначеного вище Рішення, вирішено Кабінету Міністрів України невідкладно розпочати разом зі Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Службою зовнішньої розвідки України передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України, забезпечивши при цьому соціальний захист військовослужбовців і працівників таких військових частин (підрозділів), установ та організацій.

На виконання вказаного вище Рішення, 01.04.2014 Кабінетом Міністрів України схвалено план організації його виконання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014, військовослужбовці військових формувань та правоохоронних органів України, які прибули з тимчасово окупованої території і виявили бажання (за наявності підстав) звільнитися з військової служби, звільняються з військової служби, у тому числі в особливий період, за наявних підстав, а при їх відсутності - у зв`язку із скороченням штатів, якщо вони звернулися з клопотанням про звільнення протягом трьох місяців після прибуття з тимчасово окупованої території.

В цей же час, згідно до ч.2 ст.14 зазначеного вище Закону, військовослужбовці військових формувань та правоохоронних органів України, які не прибули до визначених пунктів у визначені військовими формуваннями та правоохоронними органами України строки, вважаються такими, що залишили військові частини, та зараховуються у розпорядження відповідних посадових осіб. Відповідна інформація щодо їх розшуку надається до правоохоронних органів.

14.05.2014, наказом Голови Державного космічного агентства України № 14-оф, визначено необхідність прибуття військовослужбовців установ і філій, які розташовані на території Автономної Республіки Крим, в Державне космічне агентство України, що дислокується за адресою: місто Київ, вулиця Московська, 8, строком до 30.05.2014.

Так, громадянин України ОСОБА_8 25.07.1996 був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 .

03.09.1995 року при Житомирському вищому училищі радіоелектроніки ППО, ОСОБА_8 прийняв військову присягу, відповідно до якої урочисто присягнув, вступаючи на військову службу, завжди бути вірним, відданим Українському народові, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну і військову таємницю. ОСОБА_8 присягнув виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників, присягнув ніколи не зраджувати Українському народові.

02.02.2007 наказом Міністерства оборони України № 138 ОСОБА_8 , був відряджений у розпорядження Генерального директора Національного космічного агентства України із залишенням на військовій службі, для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки відповідно до (на 2014 рік) ч.9 ст.6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Указу Президента України «Про Перелік посад, що можуть бути заміщені військовослужбовцями Збройних Сил України, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення в державних органах, установах і організаціях, та граничних військових звань за цими посадами» від 25.10.2007 № 1020/2007.

07.02.2007 наказом Генерального директора Національного космічного агентства України № 4-ко, ОСОБА_8 був призначений на посаду інженера групи апаратури прийому та обробки відділу радіотехнічного до Південного центру радіотехнічного спостереження Національного центру управління та випробування космічних засобів (далі - ПЦРС НЦУВКЗ).

17.04.2009 наказом Генерального директора Національного космічного агентства України № 9-ко, ОСОБА_8 призначено на посаду інженера групи прийому та обробки відділу радіотехнічного до Південного центру радіотехнічного спостереження ІНФОРМАЦІЯ_3 , який дислокувався в АДРЕСА_2 .

22.05.2009 наказом Першого заступника Міністра оборони України від № 259 ОСОБА_8 присвоєно військове звання майор.

Відповідно до вимог Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» № 1085/2010 від 09.12.2010, Національне космічне агентство України перейменовано у Державне космічне агентство України.

25.01.2012 наказом голови ДКА України № 3-ко ОСОБА_8 був призначений на посаду начальника групи апаратури прийому та обробки відділу радіотехнічного Південного центру радіотехнічного спостереження Національного центру управління та випробування космічних засобів (далі - ПЦРС НЦУВКЗ), який дислокувався в АДРЕСА_2 , фактично проходив військову службу за місцем розташування Південного центру радіотехнічного спостереження вказаного НЦУВКЗ (місце дислокації - АДРЕСА_2 ).

В цей же час, майор ОСОБА_8 проходив військову службу за місцем розташування Південного центру радіотехнічного спостереження вказаного НЦУВКЗ розташування майданчика № 1 вказаного вище Центру, що дислокувався за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Севастополь.

Національний центр управління та випробування космічних засобів створено відповідно до Указу Президента України «Про ІНФОРМАЦІЯ_4 » № 698/96 від 12.08.1996, функцією якого є завершення всієї ланки космічної діяльності, яку починають наукові установи та підприємства створенням орбітальних та наземних космічних засобів, випробування та експлуатація космічних апаратів та інших виробів, які виведені на орбіту.

Відповідно до структури НЦУВКЗ, яка діяла станом на 2014 рік, Південний центр радіотехнічного спостереження був структурним підрозділом НЦУВКЗ, який здійснював управління польотами національних космічних апаратів, дослідження далекого космосу з використанням власних технічних засобів, контроль космічного простору та геофізичний моніторинг, випробування космічної техніки, забезпечення обороноздатності та територіальної цілісності України у разі виявлення загроз з космосу.

Під час проходження служби на вищевказаній посаді, ОСОБА_8 виконував завдання пов`язані з його посадою.

Крім того, ОСОБА_8 , під час виконання обов`язків, був зобов`язаний, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХГУ, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст.ст. 1, 2, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_8 , був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники) та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Разом з тим, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України у військовому званні майор, обіймаючи вищевказану посаду, перебуваючи на території Автономної Республіки Крим, діючи всупереч інтересам України, в період збройного конфлікту, вчинив умисне кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України - державну зраду, за наступних обставин.

Так, на виконання кримінально протиправного умислу, що полягав у переході на бік ворога у період збройного конфлікту ОСОБА_8 , отримавши, не пізніше 19 березня 2014 року, в денний час (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), у приміщенні клубу НЦУВКЗ ( АДРЕСА_3 ), пропозицію від невстановлених на даний час представників Збройних Сил російської федерації (далі - ЗС рф), щодо проходження військової служби в ЗС рф, погодився з цією пропозицією. У вказаний період, ОСОБА_8 з власної ініціативи добровільно дав згоду на перехід до лав ЗС рф чим сприяв військовослужбовцям рф над встановленням контролю над НЦУВКЗ; пропагував військовослужбовців ЗС України щодо переходу до лав ЗС рф мотивуючи обіцяними заохоченнями з боку останніх.

Також, продовжуючи реалізацію вищевказаного умислу, ОСОБА_8 , незважаючи на прийняття керівництвом ДКА України, не пізніше 24 березня 2014 року, усного рішення, доведеного до керівництва НЦУВКЗ та його структурних підрозділів, а також підрозділів кадрової політики, в телефонному режимі, про передислокацію НЦУВКЗ та його особового складу до м. Києва, шляхом подачі військовослужбовцями ЗС України рапортів про їх переведення за власним бажанням до установ та філій ДКА України, розміщених на материковій частині України з подальшим їх призначенням на посади, з відповідним рапортом не звернувся.

Таким чином, наприкінці березня 2014 року (більш точного часу у ході досудового розслідування не установлено), ОСОБА_8 зараховано, на умовах окупаційної влади, до списків особового складу НОМЕР_2 окремого командно-вимірювального комплексу Військ повітряно-космічної оборони збройних сил російської федерації, військової частини НОМЕР_3 , де останній почав проходити військову службу у збройних силах російської федерації, чим завдав шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, державній безпеці України, перейшовши на бік ворога в період збройного конфлікту.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України у військовому званні майор, маючи кримінальний протиправний умисел на ухилення від військової служби, вчинив умисне кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби - дезертирство, за наступних обставин.

30.04.2014 за вих. № 1996/10-9/14, ДКА України на адресу НЦУВКЗ електронним поштовим зв`язком направлено Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», з вимогою його доведення до працівників та військовослужбовців з обов`язковим роз`ясненням ст. 14 даного Закону.

Так, відповідно до вимог вказаної ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Директиви Міністерства оборони України і Генерального Штабу Збройних Сил України від 12.05.2014№ Д-2 та з метою упорядкування проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, які відряджені до ДКА України, Головою ДКА України був виданий наказ по особовому складу від 14.05.2014 № 14-оф (далі Наказ № 14-оф від 14.05.2014) про прибуття військовослужбовців установ і філій, які розташовані на території Автономної Республіки Крим, до ДКА України, яке дислокується за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8. Граничний термін прибуття - 30 травня 2014 року.

Разом з тим, вище зазначений Наказ № 14-оф був розміщений на офіційному сайті Агентства, та в той же день (14.05.2014) за вих. № 2162/10-9/14 був направлений електронною поштою на адреси Центру контролю космічного простору (науково-випробувального) (далі - ЦККП), Управління Національного центру управління та випробувань космічних засобів (далі - НЦУВКЗ) та Південного центру радіотехнічного спостереження (далі - ПЦРС), був ними отриманий та доведений офіцерам встановленим порядком. Крім того, 19.05.2014 на адреси ЦККП, НЦУВКЗ та ПЦРС було додатково направлено лист-розпорядження ДКА України № 2232/10-9/14, щодо здійснення усіх можливих заходів щодо доведення вимог наказу ДКА від 14.05.2014 № 14-оф, до військовослужбовців.

Однак, ОСОБА_8 обіймаючи посаду начальника групи апаратури прийому та обробки відділу радіотехнічного Південного центру радіотехнічного спостереження ІНФОРМАЦІЯ_3 , який дислокувався в АДРЕСА_2 , будучи обізнаним з вище вказаним Наказом від 14.05.2014 № 14-оф, всупереч виконання вимог ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, та ст.ст. 1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, а також ст.ст. 1, 2, 3, 6, 8, 23,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою ухилення від військової служби, 30 травня 2014 року не з`явився на службу до ДКА України, яке дислокується за адресою: АДРЕСА_4 , з відрядження.

За час відсутності у ДКА України, майор ОСОБА_8 , обов`язки військової служби за посадою не виконав, з рапортом про звільнення з військової служби до ДКА України не звертався, перебуваючи поза межами ДКА України правоохоронні органи або органи державної влади, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та його причини, не повідомляв.

Наказом Міністерства оборони України від 05.06.2014 № 272, майор ОСОБА_8 , зарахований у розпорядження Міністерства оборони України. Наказом ДКА України від 11.06.2014 № 18-оф ОСОБА_8 звільнений від займаної посади. Наказом МО України від 27.04.2015 № 94КП на ОСОБА_8 накладено дисциплінарне стягнення - «позбавлення військового звання». Наказом МО України від 12.05.2015 № 328 ОСОБА_8 звільнений з військової служби у запас з пунктом «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу ЗСУ з 27.04.2015.

У такий спосіб, ОСОБА_8 , будучи повідомлений про необхідність виконання Наказу № 14-оф від 14.05.2014, порушив встановлений порядок проходження військової служби та без поважних причин не прибув з відрядження на службу до Державного космічного агентства України, з метою ухилення від її проходження з 30.05.2014 до теперішнього часу, чим вчинив дезертирство.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 111 КК України як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, та за ч. 1 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто нез`явлення на військову службу з відрядження з метою ухилення від її проходження.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний розгляд проведено у відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 з дотриманням вимог КПК про належне повідомлення його про час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - офіційному виданні газеті «Урядовий кур`єр», на електронному сайті суду 22.07.2025 та у відповідності до вимог абз.3 ч.8 ст.135 КПК України шляхом направлення судової повістки захиснику ОСОБА_7 ..

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, а також у дезертирстві, тобто нез`явленні на військову службу з відрядження з метою ухилення від її проходження, обґрунтувавши належним чином у вироку свої висновки з посиланням на докази та надавши їм відповідну правову оцінку. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України судом кваліфіковано правильно.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Так, винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах свідка ОСОБА_9 , який показав, що обвинувачений ОСОБА_8 йому відомий, проходили разом військову службу в "Національний центр управління та випробувань космічних засобів" (НЦУВКЗ). Він (свідок) проходив службу з 2001 року по березень 2014 року. Коли прийшов ОСОБА_8 на службу він не пам`ятає. ОСОБА_8 проходив службу на третьому майданчику "Центру далекого космічного зв`язку" у м. Євпаторії. ОСОБА_8 був діючим військовим (звання: капітан або майор). Самоусунення керівництва Агентства від виконання своїх посадових обов`язків та збереження державного майна призвело до переходу значної кількості військових на бік агресора. ОСОБА_8 залишився в Криму та прийняв присягу рф. Йому (свідку) не відомо, де ОСОБА_8 проходить службу на даний час.Він особисто був у АР Крим до 24.03.2014 року, до цього моменту вже було організовано прийняття громадянства та отримання паспортів. Той, хто прийняв рішення залишатись, активно підписували заяви на отримання паспортів та громадянства. Єдиний наказ голови Агентства НЦУВКЗ на вихід особового складу на материкову частину України був датований 14.05.2014 року, коли фактично ті, хто хотів виїхати, виїхали. Загалом після цієї дати виїхав ще один військовий наразі діючий. Особисто з ОСОБА_8 він не спілкувався, були службові стосунки. Він (свідок) проходив службу на 1 майданчику, ОСОБА_8 - на 3. Особовий склад пересікався на першому КПП першого майданчику під час пересадки. Після подій на першому майданчику ОСОБА_8 не бачив. Він (свідок) особисто не бачив, як ОСОБА_8 давав присягу рф, але на відео та фото він присутній в формі агресора. З ОСОБА_8 близьких стосунків не було, не спілкувались. Слідчі дії з ним (свідком) проводились. Підпис у пред`явлених протоколах його. Скріншоти, на ких присутній ОСОБА_8 він переглядав.

Наведені показання свідка суд першої інстанції визнав послідовними, такими, що є належними та допустимими, адже вони прямо і непрямо вказують на існування обставин, які підлягають доказуванню, та інших обставин, що мають значення для кримінального провадження. Вони отримані в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом безпосередньо та яким надана оцінк у відповідності до вимог ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а саме:

- витягами з ЄРДР кримінальних проваджень № 0000359 від 19.12.2014 та № 0000105 від 12.07.2023 про реєстрацію кримінальних проваджень відносно ОСОБА_8 за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 408, ч. 1 ст. 111 КК України;

- повідомленням про виявлення кримінального правопорушення від 12.07.2023 відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 111 КК України;

- рапортом від 07.07.2023 про виявлення кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 111 КК України;

- актом огляду мережі інтернет від 07.07.2023, з якого вбачається, що було встановлено факт перебування у розшуку ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України;

- актами огляду мережі Інтернет від 07.07.2023 та 16.08.2023, з якого вбачається, що у ході огляду файлу, доступ до якого було надано з офіційної сторінки уряду Алтайського краю рф, «Постановление правительства Алтайского края» от 16.02.2021 № 43 о награждении почетной грамотой Правительства Алтайского края» в якому на 3-й сторінці зазначено про нагородження ОСОБА_8 , начальника центру космічного зв`язку в/ч НОМЕР_4 , Павловського району. При переході за посиланням на фоторепортаж «Торжественная церемония, посвященная дню защитника Отечества в столице Алтайского края», знайдено фотографію нагородження ОСОБА_8 , де він зафіксований праворуч від губернатора Алтайського краю ОСОБА_10 та тримає грамоту з текстом наступного змісту: «Награждается ОСОБА_8 за образцовое виполнение служебных обязанностей и в связи с празднованием Дня защитника Отечества»;

- актом огляду Інтернет ресурсу «Миротворець» від 07.07.2023, згідно якого інформація про ОСОБА_8 міститься на вказаному сайті;

- актом огляду мережі інтернет від 16.08.2023, з якого вбачається, що було встановлено факт перебування у розшуку ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України;

- актом огляду Інтернет ресурсу «Миротворець» від 16.08.2023, згідно якого інформація про ОСОБА_8 міститься на вказаному сайті;

- протоколом огляду сайту «Вікіпедія» від 31.07.2023 року публікації «40-й Отдельный командно-измерительный комплекс», з якого вбачається, що вказаний комплекс є військовим формуванням зс рф;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.08.2023 за участю свідка ОСОБА_11 , який впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка здійснила державну зраду, а також дезертирство;

- протоколом огляду мережі Інтернет від 16.08.2023 року, з якого вбачається, що у ході огляду інтернет сторінки (за відповідним посиланням) знайдено фотографію нагородження одного з військовослужбовців - праворуч від губернатора Алтайського краю ОСОБА_10 особа у військовій формі зразка рф тримає грамоту з текстом наступного змісту: «Торжественная церемония, посвященная Дню защитника Отечества в столице Алтайского края» та тримає грамоту з текстом наступного змісту: «Награждается ОСОБА_8 за образцовое выполнение служебных обязанностей и в связи с празднованием Дня защитника Отечества», яку свідок ОСОБА_11 впізнав як ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- листом Державного комічного агентства України, згідно якого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 2014 рік мав військове звання «майор», займав посаду начальника групи апаратури прийому та обробки відділу радіотехнічного Південного центру радіотехнічного спостереження Національного центру управління та випробувань космічних засобів з 25.01.2012;

- наказом по особовому складу № 14-оф від 14.05.2014, відповідно до якого було організовано прибуття військовослужбовців установ і філій, які розташовані на території Автономної Республіки Крим, до Державного космічного агентства України за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8;

- наказом по особовому складу № 6-оф від 24.03.2014 року, відповідно до якого нижчепойменованих офіцерів ІНФОРМАЦІЯ_5 звільнити від займаних посад та зарахувати у розпорядження Голови Державного космічного агентства України. Серед зазначених у вказаному наказі осіб ОСОБА_8 не значиться, оскільки він не з`явився до визначеного пункту у встановлений строк;

- клопотанням голови Державного космічного агентства України ОСОБА_12 від 02.06.2014 № 2416/09-9/14 про зарахування нижчепойменованих осіб офіцерського складу, які відряджені до Державного космічного агентства України із залишенням на військовій службі, у розпорядження Міністра оборони України, як таких, що не прибули у встановлені строки на материкову частину з тимчасово окупованої території АР Крим. У вказаному клопотанні, серед інших, зазначено ОСОБА_8 ;

- повідомленням заступника голови Державного космічного агентства України ОСОБА_13 від 03.06.2014 № 2459/09-9/14 про те, що нижчепойменовані особи офіцерського складу, які відряджені до Державного космічного агентства України із залишенням на військовій службі, не прибули у встановлені строки на материкову частину з тимчасово окупованої території АР Крим. У вказаному клопотанні, серед інших, зазначено ОСОБА_8 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.10.2023 року за участю свідка ОСОБА_9 , який впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка здійснила державну зраду, а також дезертирство;

- протоколом огляду мережі Інтернет від 13.10.2023 року, з якого вбачається, що у ході огляду інтернет сторінки (за відповідним посиланням) знайдено фотографію нагородження одного з військовослужбовців - праворуч від губернатора Алтайського краю ОСОБА_10 особа у військовій формі зразка рф тримає грамоту з текстом наступного змісту: «Награждаєтся ОСОБА_8 за образцовоє виполнєніє служебних обязанностєй і в связі с празднованієм Дня защітніка Отєчєства», яку свідок ОСОБА_9 впізнав як ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколом огляду особової справи ОСОБА_8 в якій, зокрема, міститься особиста інформація про ОСОБА_8 , фотокартка з зображенням ОСОБА_8 , перелік посад, які займав ОСОБА_8 ; був військовослужбовцем Збройних Сил України, маючи військове звання «майор»;

- постановою про визнання матеріалів особової справи ОСОБА_8 для службового користування документами у кримінальному провадженні та долучення їх копій до матеріалів даного кримінального провадження;

- висновком експерта № СЕ-19/106-24/9452-ФП від 20.08.2024 року, відповідно до якого: на наданих для проведення судової експертизи наступних фотоматеріалах: - фотозображеннях особи чоловічої статі, які розміщені у статті під назвою «Торжественная церемония, посвященная Дню защитника Отечества, в столице Алтайского края», за електронним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6 що містяться на додатку до протоколу огляду від 16.08.2023 - оптичному носії інформації DVD-R диску (ідентифікації підлягає особа чоловічої статі, яка зображена у файлах під назвами «9», «давидчук нагорода» та знаходиться праворуч у медичній масці блакитного кольору), - публікації фотозображення особи ОСОБА_8 на сайті Міністерства внутрішніх справ України, за електронною адресою - https://wanted.mvs.gov.ua/, що міститься на оптичному носії інформації DVD-R зиску - додатку до протоколу огляду від 16.08.2023 (ідентифікації підлягає особа чоловічої статі (файл під назвою «5»), яка одягнена у військову форму), - копіях паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які містяться на оптичному носії інформації CD-R диску - додатку до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 30.05.2024 (пошукова доріжка: «base-2024-05-30Т154251.181» - «200601.zip»- «70692172_(INN_)» - «018555.zip» - «2.jpg»), - фотозображенні ОСОБА_8 у відділенні АТ КБ «Приватбанк», яке міститься на оптичному носії інформації CD-R диску - додатку до протоколу огляду від 30.05.2024 (пошукова доріжка: «base - 2024-05-30Т154251.181» - «200601.zip» - «70692172_(INN_)» - «739976.jpg»), - кольоровому порівняльному (вільному) фото ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у військовій формі, форматом 9х12 мм, датованій 23.06.2009, зображена одна й та ж сама особа.

Також судом під час судового розгляду досліджено процесуальні рішення та інші документи (постанови, повідомлення про підозру, клопотання, ухвали слідчих суддів, повідомлення, запити, заяви, супровідні листи, доручення оперативному підрозділу, тощо) надані прокурором у судовому засіданні.

Проаналізувавши зазначені докази в своїй сукупності суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, при оцінці доказів, як правило, суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, установивши обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів сторони захисту та наведенням мотивів на їх спростування, місцевий суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними та непереконливими доводи захисника про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України.

Кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто за відсутності обвинуваченого (in absentia)(т.1 а.п.177). На виконання вимог ч.3 ст. 323 КПК України судом повідомлено ОСОБА_8 про судові засідання шляхом розміщення оголошення у газеті «Урядовий кур`єр», повістки про виклик направлялись на останню відому адресу проживання ОСОБА_8 , оголошення про його виклик додатково публікувались на офіційному веб-сайті суду (т.1. а.п. 38-40, 48-49, 52-55, 63, 98-100, 103-т. 3 а.п.181-184), тобто відповідно до положень ст. 323 КПК України обвинувачений вважається обізнаним про здійснення щодо нього кримінального провадження. Зміст вироку суду було доведено до відома обвинуваченого в тому ж порядку.

Згідно постанови слідчого СВ УСБУ в Житомирській області від 19.12.2024 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 оголошено в розшук (т.к.п. 3 а.п.111-113) та ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 24.12.2024 року, останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.к.п. 1 а.п. 81-85)

Крім того, судовий розгляд було проведено за участі захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено обвинуваченого ОСОБА_8 про дату, час та місце судового розгляду, а також порушено його право на захист, апеляційний суд вважає безпідставними.

Зазначене узгоджується з позицією ККС ВС, висловленою в постанові від 25.01.2023 року у справі №225/1957/21 провадження №51-2566км21.

Доводи захисника про те, що призначене ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 14 років не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених злочинів, один із яких (ч.1 ст.111 КК України) відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, а інший (ч.1 ст.408 КК України) нетяжким злочином, їх направленість проти основ національної безпеки України та встановленого порядку несення військової служби, те, що вони мають підвищену суспільну небезпеку, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а також відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, а тому дійшов висновку про необхідність призначення останньому покарання в наближеному до максимального розміру, передбаченого санкцією більш тяжкого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 414 КПК України не відповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно постанови Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 524/5999/17 під терміном «явно несправедливе покарання» розуміють не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 111, ч.1 ст.408 КК України, із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що на підставі ст.335 КПК України суд мав би зупиити провадження у справі до розшуку обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.3 ст.323 КПК Украни судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності ( спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Отже,з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом. А тому пдстав для зупинення провадженн у справі у суду першої нстанції не було.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання, в апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді :