Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3964/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/254/25
Категорія ч.1 ст.126 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілих-

адвоката: ОСОБА_11

прокурорів: ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000130 за апеляційними скаргами прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_14 , представника потерпілих - адвоката ОСОБА_11 на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 19 березня 2024 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березівка, Коростенського району та жителя АДРЕСА_1 , гр. України, раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в його діях складу кримінального проступку.

Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 1568,97 грн. матеріальної шкоди, 50000 грн. моральної шкоди, 20000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу та на користь ОСОБА_10 50000 грн. моральної шкоди, 20000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу - залишено без розгляду.

Речові докази: мобільний телефон марки «Iphone 11», білого кольору IMEI: НОМЕР_1 та IMEI: НОМЕР_2 , який передано під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_10 повернуто останній,

флеш носій з записами протиправних дій ОСОБА_6 , довідки ЦМЛ №1956 на ім`я ОСОБА_9 , №1946 на ім`я ОСОБА_10 залишено в матеріалах справи.

встановила:

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 28.04.2023 року близько 15 години 20 хвилин перебуваючи за адресою в м. Коростень по вул. І. Котляревського, неподалік будинку 4А, на ґрунті виниклих неприязних відносин, під час словесного конфлікту з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 умисно вчинив насильницькі дії стосовно ОСОБА_9 , а саме схопив останню за волосся своєю рукою та почав тягнути волосся в різні сторони, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

З метою припинення протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_10 підійшла до ОСОБА_6 та висловила припинити протиправні дії стосовно ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_6 відпустив волосся ОСОБА_9 та умисно вчинив насильницькі дії стосовно ОСОБА_10 , а саме схопив за волосся останню і потягнув волосся в бік, від чого остання, з положення стоячи, впала спиною на тверду поверхню дороги, чим умисно завдав потерпілій ОСОБА_10 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КК України, яке виразилось в умисному вчиненні насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Ємільчинський районний суд Житомирської області виправдав ОСОБА_6 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Так, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_6 перебував в стані необхідної оборони.

В апеляційній скарзі представник потерпілих адвоката ОСОБА_11 не погоджуючись з вироком суду, просить його скасувати у зв`язку із неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні проступку, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та призначити покарання у межах санкції статті і задовольнити цивільний позов.

Вказує, що покази обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 не відповідають обставинам кримінального провадження. Також судом не взято до уваги, що свідок ОСОБА_18 , ОСОБА_19 з обвинуваченим перебувають в родинних зв`язках, а саме ОСОБА_18 являється сином обвинуваченого, ОСОБА_19 - батько дружини ОСОБА_18 .

Стверджує, що суд належним чином не проаналізував досліджений в судовому засіданні відеозапис, на якому майже повністю зафіксовано перебіг подій.

Зазначає, що покази потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , неповнолітніх свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 детальні, логічні та послідовні, співпадають між собою у деталях, відповідають дійсним обставинам справи, сумніву не викликають та підтверджуються відеофайлами дослідженими в судовому засіданні.

На його думку суд безпідставно відхилив висновки судово- медичних експертиз потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та протоколи слідчих експериментів від 01.05.2023 за участю потерпілих.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_14 не погоджуючись з вироком суду, просить скасувати вирок у зв`язку із неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні проступку, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та призначити покарання у виді штрафу в сумі 850 грн.

Доводи апеляційної скарги прокурора аналогічні доводам апеляційної скарги представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь суді, пояснення прокурора та потерпілих та їх представника, які підтримали апеляційні скарги, заперечення обвинуваченого та його захисника, повторно дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, шо апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до положень ч.3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається, серед іншого, підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

При розгляді справи суд повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувавши та надавши їм оцінку з точки зору належності та допустимості.

На думку колегії суддів, даних вимог Закону суд першої інстанції не врахував, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення щодо виправдування ОСОБА_6 за ч.1 ст.126 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав та пояснив, що 28.04.2023 року приїхав до гаража, де побачив припаркований поперек автомобіль та посигналив. Даний автомобіль від`їхав і він проїхавши поставив свій автомобіль у гараж. Вийшовши із гаража запитав, чому влаштували п`янку, оскільки стояла пляшка шампанського, стопки, торт. Потерпіла ОСОБА_9 показала середній палець і почала його провокувати. Він пішов до другого гаража, куди підбігали перебуваючі в даному місці особи та фотографували. На іншому автомобілі він поїхав по своїх справах. Приблизно через хвилин двадцять до нього зателефонував син та просив приїхати відкрити гараж чи дати ключі, щоб взяти фарбу. Коли приїхав, то побачив, що компанія перебувала на місці і крім трьох жінок біля них перебували ОСОБА_22 , ОСОБА_23 . Потерпіла ОСОБА_9 пішла в його сторону та долонею вдарила по обличчю, після чого він відмахнувся від неї рукою з метою захисту, відштовхнувши її від себе рукою. Від його поштовху потерпіла не падала. В цей момент до нього підбігла молодша потерпіла та вдарила його. Розвернувшись він відмахнувся від неї рукою і вона впала. За волосся він не хватав, по руках ОСОБА_9 не бив і телефона з її рук не вибивав. Про виклик поліції не чув. Ініціаторами конфлікту вважає жінок, яким зробив зауваження, після того як поставив автомобіль, запитавши чи по іншому не можуть поставити автомобіль. А також до них виникла неприязнь після нецензурної лайки та демонстрації на його адресу середнього пальця.

Однак на думку апеляційного суду такі показання обвинуваченого не відповідають дійсним обставинам, оскільки не підтверджуються іншими доказами, які залишені без належної оцінки судом першої інстанції.

Так, потерпіла ОСОБА_9 , послідовно в суді першої та апеляційної інстанції надавала показання, що 28.04.2023 року біля 15 години 10 хвилин вона автомобілем приїхала до будинку, в якому проживає ОСОБА_24 для того щоб його привітали з днем народження її донька та ОСОБА_25 . Автомобілем вона зупинилася біля будинку за 2-3 м до гаража обвинуваченого і чекали іменника. В цей час до будинку, керуючи автомобілем, під`їхав обвинувачений, який хотів проїхати до свого гаража, але не зміг, оскільки стояв її автомобіль. Вона змістила автомобіль в сторону і обвинувачений поставив свій автомобіль у гараж. Під час цих дій, обвинувачений став виловлювати своє невдоволення, виник конфлікт, під час якого він виражався нецензурною лайкою на її та доньки адресу, погрожуючи при цьому. Поставивши автомобіль в гараж, обвинувачений приблизно через 10 хвилин на іншому автомобілі поїхав від будинку. Через 10-15 хвилин приїхав інший автомобіль «Бус», який перекрив дорогу її автомобілю. З даного автомобіля вийшов син обвинуваченого ОСОБА_26 та ОСОБА_27 . ОСОБА_26 почав кричати на них, запитуючи чому вони тут, погрожував їм зброєю, яку вона не бачила. Вона хотіла зняти дані події на телефон. Обвинувачений не давав знімати, вдарив її по руці та вибив мобільний телефон. ОСОБА_26 схопив дочку за куртку, а обвинувачений схватив за волосся доньку і почав тягнути. Потім обвинувачений відпустив доньку і схопив за волосся її та почав смикати в різні сторони. Після того, як донька втрутилася і намагалася відштовхнути його, обвинувачений схопив її за волосся та кинув на асфальтне покриття.

При проведенні слідчого експерименту 01.05.2025 року ОСОБА_9 змоделювала обставини спричинення їй та доньці фізичного болю обвинуваченим (а.с. 199-204 т. 1).

Потерпіла ОСОБА_10 , в суді першої та апеляційної інстанції надала аналогічні показання, що і ОСОБА_9 пояснила, що 28.04.2023 року біля 15 години разом із ОСОБА_28 та мамою ОСОБА_9 , приїхали до будинку, в якому проживає ОСОБА_24 , якого хотіли привітати з днем народження.

Під час конфлікту обвинувачений взяв її матір за волосся та руку. Мама намагалася вирватися, а обвинувачений тягав її за волосся. Коли обвинувачений тримав маму за волосся, то вона намагалася її захистити. Однак обвинувачений взяв її за волосся та кинув на землю.

При проведенні слідчого експерименту 01.05.2025 року ОСОБА_10 змоделювала зазначені обставини застосування фізичної сили до неї та матері (а.с. 194-198 т. 1).

Вказані обставини підтвердили також і свідки.

Так свідок ОСОБА_20 , в суді першої та апеляційної інстанції пояснила, що 28.04.2023 року близько 15 години із потерпілими приїхали на вул. Котляревського, щоб привітати з днем народження ОСОБА_29 . Після них під`їхав обвинувачений, який просив потерпілу ОСОБА_9 від`їхати автомобілем, щоб була можливість розминутися. Обвинувачений повів себе зверхньо по відношенню до ОСОБА_9 і в їх конфлікт вмішалася ОСОБА_30 . Через деякий час обвинувачений повернувся з сином та ОСОБА_27 , які підійшли до ОСОБА_9 та почали сварку, під час якої ОСОБА_9 повідомила, що буде викликати поліцію і обвинувачений вибив з її рук мобільний телефон та взяв за її волосся. ОСОБА_30 вмішалася в їх конфлікт і обвинувачений взяв і її за волосся та кинув на землю. Вона ці всі події знімала на мобільний телефон і син обвинуваченого ОСОБА_26 висловлював погрози і на її адресу.

Свідок ОСОБА_21 , в суді першої інстанції, пояснив, що 28.04.2023 року близько 15 год. 45 хв. дізнався, що до будинку, в якому проживає його бабуся, приїхали потерпілі та його знайома дівчина ОСОБА_31 . До нього зателефонувала ОСОБА_30 і запропонувала вийти до них. Вийшовши на подвір`я дівчата привітали його з днем народження.

Після вітання ОСОБА_31 і ОСОБА_30 повідомили йому про конфлікт із обвинуваченим через паркування. Згодом побачив як під`їхав автомобіль «Бус», із якого вийшов ОСОБА_32 та ОСОБА_27 . ОСОБА_26 підійшов до них із погрозами. Відразу за даним автомобілем до них під`їхав обвинувачений, якого знає давно. Обвинувачений підійшов до них та втрутився у конфлікт, під час якого схватив за волосся маму ОСОБА_33 . ОСОБА_30 підійшла до обвинуваченого і вдарила його чи по плечу, чи по тілу. Після цього побачив як обвинувачений кинув ОСОБА_34 на землю і вона впала на спину.

Показання потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 детальні, послідовні, логічні, відповідають дійсним обставинам справи, сумніву у колегії суддів не викликають, кожен з них повідомив про обставини зумовлені особистим сприйняттям тих моментів, які вони спостерігали зі свого місця у певний відрізок часу.

Вказані показання потерпілих та свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 узгоджуються як між собою так і іншими доказами, які досліджені апеляційним судом, в тому числі відеозаписом знятий свідком ОСОБА_20 на мобільний телефон.

Так, на відеозаписі, що узгоджується з протоколом огляду цього відеозапису від 18.05.2023 року, частково зафіксовано обставини конфлікту, а саме як поруч із ОСОБА_6 знаходиться у зігнутому положенні ОСОБА_9 , яка тримається за голову, а з іншої сторони до ОСОБА_6 наближається ОСОБА_10 , яка викрикує «не трогай мою маму» і намагається вдарити рукою ОСОБА_6 , у відповідь останній хватає ОСОБА_10 за волосся та кидає її на асфальтоване покриття супроводжуючи свої дії словами нецензурної лайки.

Хоча вказаний відеозапис не відображає усіх обставин конфлікту який відбувся між потерпілими та обвинуваченим і його оточенням він дає можливість апеляційному суду переконатися в правдивості показань свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також потерпілих про те, що саме ОСОБА_6 застосував фізичну силу до потерпілих і ці дії не були направлені на самозахист.

Вказаний відеозапис підтверджує, що спочатку ОСОБА_6 застосував фізичну силу до ОСОБА_9 , схватив її за волосся та шарпнув, що хоча і не відображено на відеозаписі, оскільки ці дії відбулися раптово і свідок не встигла їх зафіксувати, однак відеозапис відображає обстановку після застосування фізичного насильства до ОСОБА_9 , та реакцію її доньки, яка намагається захистити матір, а також зафіксовано застосування фізичного насильства до ОСОБА_10 .

Крім того, обставини вчинення ОСОБА_6 насильницьких дій до потерпілих підтверджено і іншими доказами:

- рапортом помічника чергового Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_35 про те, що 28.04.2023 року о 15:40 за адресою район м. Коростень, Карла Лібнехта, буд. 4А, заявниця повідомила, що на даний час відбувається бійка за участю чоловіків, жінки та дитини 18 років. Заявник ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тел. НОМЕР_3 ; що 28.04.2023 о 19:35 надійшло повідомлення по телефону до РУ про те, що 28.04.2023 року о 00:00 за адресою район Коростень вул. Миколи Амосова, буд. 8 до Коростенського РУП по телефону надійшло повідомлення від чергового лікаря травмпункту Коростенської ЦМЛ Корнійчука про надання медичної допомоги громадянці ОСОБА_10 , проживаючій по АДРЕСА_2 , діагноз: забій потиличної ділянки голови, струс головного мозку. Зі слів потерпілої вказані тілесні ушкодження отримала 28.04.2023 в АДРЕСА_3 внаслідок побиття невідомим. Заявник ОСОБА_36 , тел. НОМЕР_4 .

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 28.04.2023 року о 16:20 із якого слідує, що ОСОБА_9 заявила, що 28.04.2023 року за адресою АДРЕСА_3 на її та доньку напав чоловік ОСОБА_37 , а саме погрожував фізичною розправою, вдарив по голові, почав тягати за волосся та висловлювався в її бік нецензурною лайкою.

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 29.04.2023 року із якого слідує, що ОСОБА_10 заявила, що 28.04.2023 о 15 год. 20 хв. ОСОБА_37 мешканець АДРЕСА_3 схопив за волосся та кинув на землю під час конфлікту, чим завдав фізичного болю та спричинив тілесні ушкодження.

- довідками №1956 від 29.04.2023 року видану ОСОБА_9 , 1981 р. н., про надання їй допомоги з приводу посттравматичного шийного міозиту двохстороннього.

- довідкою №1946 від 28.04.2023 видану ОСОБА_10 , 2005 р. н., про надання їй допомоги з приводу забою потиличної ділянки голови, ОСОБА_38

- протоколом огляду місця події від 17.05.2023 року, фототаблицю до нього, із яких убачається, що проведено огляд ділянки місцевості біля багатоквартирного п`ятиповерхового будинку по АДРЕСА_4 , праворуч від якого між приватним 2-поверховим будинком наявна асфальтна дорога, яка проходить прямо, а за будинком повертає ліворуч та проходить до під`їздів та закінчується біля останнього під`їзду, впираючись у два бетонні блоки. З лівої сторони будинку наявна асфальтована дорога, яка проходить до гаража зеленого кольору та закінчується біля ґрунтової стежки, яка проходить до приватного будинку. Ліворуч вказаної дороги розташовані металеві гаражі, в дальньому куті дитячий майданчик.

- протоколом огляду відеозапису від 18.05.2023 року, згідно якого поруч із ОСОБА_6 знаходиться у зігнутому положенні ОСОБА_9 , яка підняла руки до голови. З іншої сторони до ОСОБА_6 наблизилася ОСОБА_10 , яка рукою застосувала фізичну силу до ОСОБА_6 з криками «не трогай мою маму», останній схватив ОСОБА_10 за волосся та кинув її на асфальтоване покриття зі словами нецензурної лайки.

- постановою про визнання речовим доказом мобільного телефона марки «Iphone 11» з ІМЕІ: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_5 належного потерпілій ОСОБА_10 , на якому знаходиться три відеозаписи.

Суд першої інстанції вказані докази, в їх сукупності та взаємозв`язку не оцінив, належних обґрунтувань чому він відкидає та не бере до уваги зазначені докази у своїх висновках не навів, а надав перевагу показанням обвинуваченого та свідків захисту ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 з чим апеляційний суд погодитися не може.

Свідок ОСОБА_15 вказав, що бачив суперечку між обвинуваченим та потерпілими, вказав на образливі висловлювання від когось на адресу ОСОБА_6 .

Поставивши автомобіль, обвинувачений на іншому автомобілі поїхав від будинку, через 10 хвилин до будинку під`їхав на автомобілі «Бус» син обвинуваченого ОСОБА_26 із товаришем, а також пізніше повернувся обвинувачений. Бачив як старша жінка бігла в напрямку ОСОБА_39 накинулася на нього зі сторони спини, вдарила по шиї, намагалася ще раз вдарити, але обвинувачений підставив руку і вона впала.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що 28.04.2023 року із сином обвинуваченого ОСОБА_26 займалися ремонтом автомобіля «Бус», на якому приїхали до гаража обвинуваченого, щоб взяти фарбу. Коли приїхали, то побачив, що в даному місці стояв автомобіль срібного кольору, яким була перекрита дорога до гаража. В даному місці перебувала жінка, 2 дівчини, 2 хлопці, які розпивали шампанське. Через хвилин десять приїхав обвинувачений і жінка пішла в його напрямку, починаючи конфлікт та намагаючись його подряпати. Побачив як молода дівчина почала знімати дані події на телефон. Конфлікт був скандальним, в ході якого обзивали обвинуваченого. Приїхавши, обвинувачений нікому ніяких зауважень не робив. Коли вийшов і йшов до них, то жінка йшла йому назустріч, при цьому нецензурно кричала і вдарила обвинуваченого по шиї, чи по вуху, чи по голові точно не може повідомити. Обвинувачений відштовхнув дану жінку від себе. Після цього друга дівчина говорячи: "знімай" підбігла до обвинуваченого і махала руками, а обвинувачений підняв руку. Обвинувачений в даному місці нецензурними словами не виражався.

В апеляційному суді пояснив, що приїхав з ОСОБА_26 , а дорога була перекрита, приїхав ОСОБА_40 та почався конфлікт, жінка вдарила ОСОБА_39 по шиї, а він захищався від неї. Ніхто не падав.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що 28.04.2023 року в обідню перерву був у гаражі і побачив як під`їхав обвинувачений, який підійшов до потерпілих, які перебували біля бетонного блоку, на якому знаходився торт із свічками, шампанське та попросив відігнати їх автомобіль, щоб заїхати в гараж. Вказаний автомобіль від`їхав і обвинувачений своїм автомобілем заїхав у гараж, після чого на іншому автомобілі поїхав від будинку. Після цього він пішов у квартиру. Перебуваючи у квартирі почув жіночі та чоловічі крики, але щоб хтось виражався нецензурно не чув. Вийшовши на балкон, він побачив як до ОСОБА_39 підбігла жінка та вдарила його по шиї, при цьому кричала: «знімайте», а також побачив, що на землі лежить жінка.

Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що із обвинуваченим знайомий, як із власником СТО. Дати не пам`ятає, після обіду біля 14 год. 30 хв. 15 год. проходив біля будинку, гаражів і побачив компанію жінок, чоловіків біля яких стояв торт, відкрите шампанське. Також в даному місці стояв сірий автомобіль. Побачив як під`їхав на автомобілі обвинувачений ОСОБА_41 та вийшов з автомобіля. В цей час він почув крик «знімай» і побачив як одна жінка підбігла до ОСОБА_42 та вдарила його, друга підбігла і вдарила його по шиї. Побачив як ОСОБА_41 різко повернувся і жінка, яка вдарила його по шиї, впала на землю. Вигівський, коли вийшов із автомобіля, не підходив до жінок, вони підбігли до нього. В даному місці чув нецензурну лайку, але не може повідомити хто саме виражався нецензурно. В апеляційному суді пояснив, що після того як дві жінки вдарили ОСОБА_6 він сів в автомобіль і поїхав. Було два автомобіля.

Свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що 28.04.2023 року після обіду приїхав на автомобілі із ОСОБА_43 до гаражів, щоб взяти фарбу. В даному місці побачив три жінки та двох хлопців, які розпивали спиртне. Після цього через хвилин п`ять приїхав батько, щоб відкрити гараж і він побачив, що між ним та жінками, які перебували на відстані біля 10 м до нього, виник конфлікт. До обвинуваченого підбігла жінка, потім підбігла друга, молода, яка вдарила батька по затилку і він її відштовхнув і вона демонстративно впала. Конфлікт у батька був із двома жінками і пройшов дуже швидко. Третя жінка знімала дані події на телефон. Не бачив, щоб батько вибивав телефон із рук даної особи. Чув нецензурну лайку в сторону батька зі сторони жінок. Перебуваючи в даному місці він особисто нікому не погрожував. Чув, що було здійснено виклик працівників поліції, яких він не дочекався і поїхав. Коли батько відштовхував від себе жінку, яка вдарила його по затилку, то можливо і тримав її за волосся. Конфлікт на його думку виник через автомобіль, який заважав проїхати до гаражів.

В апеляційному суді пояснив, що батька ображали жінки, а його провокували. Одна жінка вдарила батька та демонстративно впала бо знала, що знімають.

Вказані свідки надали показання, які не узгоджуються між собою та суперечать показанням обвинуваченого, щодо послідовності дій обвинуваченого, потерпілих, застосованого насильства щодо нього потерпілими.

Так, обвинувачений вказував, що потерпіла ОСОБА_9 вдарила його по обличчю, що суперечить показанням свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , які вказували, що старша жінка підбігла з спини та вдарила по шиї обвинуваченого. Свідки ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_27 не змогли повідомити куди і як завдавали потерпілі ударів, повідомляли обставини, які суперечать відеозаписам, а зокрема вказували, що ОСОБА_9 лежала на землі самостійно впавши, хоча за відеозаписом лежала на землі інша потерпіла ОСОБА_10 , яка опинилася там від дій обвинуваченого, який шарпнув її за волосся.

Зазначені свідки чітко пам`ятають та бачили обставини розпивання алкогольних напоїв «шампанського» потерпілими, нецензурної лайки, образ висловлених потерпілими на адресу обвинуваченого та його самозахисту від нападу потерпілих, однак не бачили застосування насильства обвинуваченим до потерпілих, плутаються в послідовності дій потерпілих та обвинуваченого, застосованого насильства, що очевидно суперечить відеофіксації, а тому викликає сумніви у колегії суддів щодо правдивості наданих ними показань.

Апеляційний суд враховує, що свідки є родичами, сусідами обвинуваченого, перебувають з ним у добрих стосунках, свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_27 самі були активними учасниками конфлікту, приїхали для підтримки обвинуваченого щодо конфлікту з потерпілими, як вбачається з показань свідків обвинувачення та відеозаписом.

За таких обставин колегія суддів ставиться критично до показань вказаних свідків та їх відкидає, оскільки вони суперечать іншим доказам.

Також, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_6 по відношенню до потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебував у стані необхідної оборони з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Так, аналізуючи пояснення обвинуваченого, співставивши їх з іншими доказами колегія суддів критично ставиться до його показів, що він захищався від потерпілих, які били його по обличчю, а він лише відмахувався від них, оскільки такі обставини не мають жодного підтвердження, натомість з відеозапису та показань потерпілих та свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 вбачається, що фізичне насильство обвинувачений застосував не з метою свого захисту, а з метою помсти та розправи за образу від жінок.

Показання обвинуваченого, про те, що він не застосовував жодної фізичної сили до потерпілих, а лише відмахувався суперечать відеозапису на якому зафіксовано застосування фізичної сили до потерпілих, яке виразилося в шарпанні потерпілих за волосся, що узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Слід зазначити, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що мала місце будь-яка небезпека для ОСОБА_6 , який був в колі близьких йому людей (чоловіків), що приїхали разом з ним для з`ясування стосунків і яка б потребувала негайної реакції для свого захисту, в тому числі від дій потерпілих, якими є дві жінки, мати і дочка значно меншими та фізично слабшими за обвинуваченого.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції, що слідчі експерименти 01.05.2023 року з потерпілою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не можуть бути доказом у справі, оскільки проведені в кабінеті слідчого, а не місці події та в учасниках зазначено дві потерпілі є необґрунтованими.

Згідно вимог ч.1 ст. 240 КПК, метою слідчого експерименту є перевірка та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Ця слідча дія найчастіше направлена на перевірку вже зібраних у справі доказів в результаті проведення інших слідчих дій (допитів, обшуків, огляду місця події та ін.).

З протоколів цих слідчих дій вбачається, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомили слідчому відомі кожному з них обставини вчинення протиправних дій ОСОБА_6 , при цьому було проведено окремо два слідчі експерименти, що підтверджується відповідними протоколами, один розпочато об 11:28 год. закінчено об 11:53 год. за участі ОСОБА_10 , інший розпочато об 11:03 год. та за кінчено об 11:26 хв. з участю ОСОБА_9 .

З слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 вбачається, що в ньому брала участь і ОСОБА_9 , однак КПК України не забороняє участі двох потерпілих для забезпечення об`єктивності та достовірності отримання даних.

Що стосується проведення слідчих експериментів в кабінеті слідчого, а не на місці події, то апеляційний суд наголошує, що КПК України не вимагає від слідчого проводити слідчий експеримент виключно на місці події кримінального правопорушення, оскільки в даному випадку перевірявся механізм застосування фізичного насильства, розташування обвинуваченого по відношенню до потерпілих, послідовність дії, тощо.

Про це зазначив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 02 липня 2024 року по справі 303/5115/15-к, у постанові від 14 липня 2022 року по справі №607/12407/16-к.

На переконання апеляційного суду протоколи слідчих експериментів від 01.05.2023 року із додатками до нього відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема положенням ст.ст.104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст.240 КПК України, підстав для визнання відомостей, відображених у вказаних процесуальних документах, недопустимими, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Не виключає вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України і відсутність у потерпілих відповідно висновків СМЕ зовнішніх тілесних ушкоджень, оскільки кримінальна відповідальність за вказаною статтею КК України настає в разі коли дії обвинуваченого не призводять до порушення анатомічної цілості тканин або нормального функціонування тканин чи органів тіла людини, одна спричинили їм фізичний біль.

Факти нанесення удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю, визначаються судом, а не експертизою.

Потерпілі вказували, що їм було боляче від дій обвинуваченого ОСОБА_6 , який тягав їх за волосся та кинув ОСОБА_10 на землю, вони зверталися за медичною допомогою, а тому за цих обставин у колегії суддів не має сумнівів, що внаслідок застосованого обвинуваченим до потерпілих фізичного насильства їм було завдано фізичного болю, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.126 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд, оцінивши кожний доказ та сукупність зібраних доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 126 КК України є безпідставним.

05.05.2025 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, сформульовану в постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 07.06.2022 (справа № 527/2106/18, провадження № 51-1005км22) про те, що суд апеляційної інстанції першочергово повинен розглянути апеляційну скаргу в частині доводів щодо незаконності ухвалення виправдувального вироку та наявність у діях особи складу кримінального правопорушення.

У разі висновку суду апеляційної інстанції про безпідставне виправдування особи та необхідність кваліфікації її дій за відповідною статтею КК України, ухвалити рішення про задоволення апеляційної скарги в цій частині та розглянути клопотання про звільнення за вказаною статтею від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. У випадку, коли апеляційний суд дійде висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, то у задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності слід відмовити.

ОСОБА_6 за місяць до закінчення строків, а саме з 31.03.2025 року, захворів та перебував на лікуванні в Комунальній установі «Обласна клінічна лікарня ім.О.Ф.Гербачевського», суд апеляційної інстанції вживав заходів для розгляду справи у визначений ст. 49 КК України, однак через необхідність повторного дослідження доказів, незабезпечення явки свідків, обов`язкової участі обвинуваченого, який знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні №1 (ЧАЕС), заявив клопотання про зміну захисника, визначений строк для притягнення до кримінальної відповідальності сплив.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло, зокрема, два роки у разі вчинення кримінального проступку за який передбачено покарання у менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за який передбачене максимальне покарання у виді виправних робіт на строк до одного року.

05.05.2025 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення обвинуваченим вчинено 28.04.2023 року, перебіг давності не переривався, відповідно до п.1 ч.1 ст. 49 КК України, закінчились строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, з врахуванням строку на який провадження зупинялося у зв`язку з розшуком обвинуваченого ( 3 дні), ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження підлягає закриттю.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в порядку ст. 128 КПК України, було заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування ОСОБА_9 матеріальної шкоди - 1568,97 грн., моральної шкоди 50 000 грн., правової допомоги 20 000 грн., та ОСОБА_10 моральної шкоди 50 000 грн., правової допомоги 20 000 грн (т.1 а.с. 129-135)

За змістом ч.1 ст.129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Однак, у даному кримінальному провадженні відсутні підстави для постановлення вироку, а тому апеляційний суд не розглядає по суті цивільний позов потерпілих, що не перешкоджає їм звернутися з цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_6 в порядку цивільного судочинства.

Питання речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_14 , представника потерпілих - адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 19 березня 2024 року, яким ОСОБА_6 виправдано за ч.1 ст.126 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України скасувати.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.126 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України за закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Iphone 11», білого кольору IMEI: НОМЕР_1 та IMEI: НОМЕР_2 , який передано під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_10 повернути останній

- флеш носій з записами протиправних дій ОСОБА_6 , довідки ЦМЛ №1956 на ім`я ОСОБА_9 , №1946 на ім`я ОСОБА_10 залишити при матеріалах справи.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: