ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №553/516/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1318/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст. 187 КК України
УХВАЛА

Іменем України

02 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові клопотання захисника ОСОБА_6 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , -

встановила:

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2025 року клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, - задоволено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без зміни у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 15 червня 2025 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник в апеляційній скарзі просить поновити строк на подачу апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу; ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2025 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати та обрати запобіжний захід більш м`який, чим тримання під вартою, або зменшити розмір застави.

Доводи клопотання про поновлення строку мотивовані тим, що при проголошенні ухвали судом першої інстанції захисник присутній не був, отримав її лише 02 травня 2025 року, у зв`язку з відповідним зверненням про отримання колії ухвали до Слобідського районного суду м. Харкова. Отже, захисник з цих підстав просив визнати пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали таким, що пропущений з поважних причин і поновити його.

Наведені аргументи підтверджуються матеріалами провадження тому колегія суддів вважає за можливе визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції неповною міною дослідив для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою. Зокрема, прокурором не доведено, що перебуваючи на волі, ця особа буде переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджатиме кримінальному провадженню. Не взято до уваги інші істотні обставини, які давали підстави для пом`якшення запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні, від обвинуваченого ОСОБА_7 на адресу апеляційного суду не надходило. Захисник ОСОБА_6 та прокурор надали заяви про проведення судового розгляду за їх відсутності. Захисник просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурор просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Колегія суддів доводи захисника щодо поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2025 року знаходить обґрунтованими та поважними, та вважає за можливе задовольнити вказане клопотання захисника, поновивши цей строк.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є громадянином Азербайджану, не працює та не має постійного джерела доходу, не має зареєстрованого місця проживання в Україні, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, а також враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, яке пов`язане із застосуванням насильства щодо особи похилого віку, та згідно вимог ст. 178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим в кримінальному провадженні, у вчиненні якого він обвинувачується, а також з огляду на те, що на даний час не відпали ризики, передбачені пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оцінивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що на цей час немає підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу обвинуваченому. Крім цього, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення раніше визначеного розміру застави, визначеного обвинуваченому ОСОБА_7 .

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Вирішуючи питання про продовження строку обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності та стосовно особи похилого віку, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна..

Отже, усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, обвинувачений, перебуваючи на свободі може переховуватися від суду і навіть покинути територію України, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань на його користь.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Стосовно посилання захисника обвинуваченого на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи не враховано факт неправильної кваліфікації слідством дій обвинувачених, які кваліфікуються як розбійний напад, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, колегія суддів вважає передчасними та до уваги не приймає, оскільки такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та на даному етапі апеляційний суд позбавлений можливості досліджувати ці обставини відповідно до положень ч. 2 ст. 422-1 КПК України.

Враховуючи викладене, а також з урахуванням того, що судовий розгляд кримінального провадження триває, колегія суддів приходить до висновку про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Клопотання захисника ОСОБА_6 про поновлення процесуального строку на оскарження ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2025 року задовольнити, поновивши зазначений строк.

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: