Провадження № 11-кп/824/4095/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисниці (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001352 від 31.03.2024 року за апеляційною скаргою прокурора Київської міської прокуратури на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, непрацюючого, маючого на утриманні доньку 2008 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 30.10.2023 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців, засуджено:

- за ч. 1 ст. 127 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 2 ст. 127 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців;

відповідно до ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_8 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2023 року, за правилами ст. 72 КК України, та остаточно призначено до відбуття покарання у виді 7 років та 7 місяців позбавлення волі;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , будучи ув`язненим за підозрою у скоєні кримінальних правопорушень у камерному приміщенні № 121 в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», маючи постійні побутові конфлікти з підселеним до камерного приміщення ОСОБА_9 , який не користувався повагою серед засуджених камери № 121 та вів відлюдкуватий спосіб життя, 27.03.2024 не пізніше 22 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи в приміщенні камери № 121, будучи неформальним лідером серед ув`язнених камери, тобто так званим «старшим камери», вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_9 з приводу порушення останнім негласного правила щодо куріння цигарки на ліжку, в ході якого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на катування ОСОБА_9 з метою покарання останнього за його вищевказану поведінку, а також примусу останнього до додержання негласних правил сумісного проживання засуджених у камерах слідчого ізолятора, всупереч волі потерпілого, який полягав у заподіяні сильного фізичного болю шляхом нанесення тілесних ушкоджень та приниження останнього серед співкамерників камери № 121 вказаного слідчого ізолятора, з метою реалізації якого, діючи умисно, застосував до ОСОБА_9 катування шляхом умисного нанесення йому чисельних, хаотичних ударів кулаками обох рук в ділянку тулуба, зокрема грудей, живота, від чого потерпілий присів навпочіпки та не здійснюючи опору, прикривав руками голову, однак ОСОБА_8 продовжив наносити численні удари обома ногами по тілу потерпілого, в ділянку грудей, спини, верхніх кінцівок, сідниць, нижніх кінцівок, статевого органу, тобто в ділянки тіла, де розташовані життєво важливі органи людини, однак надалі у процесі нанесення ОСОБА_8 потерпілому тілесних ушкоджень у вказану події втрутилися співкамерники та відтягнули останнього від ОСОБА_9 , якому ОСОБА_8 своїми умисними діями спричинив легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив катування, тобто умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі та з метою покарати її за дії, вчинені нею, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КК України.

Крім цього, 31.03.2024 не пізніше 04 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні камери № 121 в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», будучи неформальним лідером серед ув`язнених камери, тобто так званим «старшим камери», вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_9 з приводу порушення останнім негласного правила щодо ходьби у приміщенні камери босоніж по підлозі без використання взуття, в ході якого у ОСОБА_8 виник повторний злочинний умисел, направлений на катування ОСОБА_9 з метою покарання останнього за його вищевказану поведінку, а також примусу останнього до додержання негласних правил спільного проживання засуджених у камерах слідчого ізолятора та всупереч волі потерпілого, який полягав у заподіяні сильного фізичного болю шляхом нанесення тілесних ушкоджень та приниження останнього серед співкамерників камери № 121 вказаного слідчого ізолятора, з метою реалізації якого, діючи умисно, користуючись беззахисним станом потерпілого та відсутністю у нього можливості до самозахисту у зв`язку з отриманими 27.03.2024 року тілесними ушкодженнями легкої та середньої тяжкості, повторно застосував до ОСОБА_9 катування шляхом умисного нанесення йому. чисельних, хаотичних ударів кулаками обох рук в ділянку тулуба, зокрема грудей та живота, від чого потерпілий упав на підлогу камерного приміщення під стіну, та не здійснюючи опору, прикрив руками голову, однак ОСОБА_8 продовжив наносити хаотичні удари обома ногами по тулубу потерпілого, в ділянку грудей та живота, де розташовані життєво важливі органи людини, однак надалі у процесі нанесення ОСОБА_8 потерпілому тілесних ушкоджень у вказану подію втрутилися співкамерники та відтягнули останнього від ОСОБА_9 , якому ОСОБА_8 своїми умисними діями спричинив тяжке тілесне ушкодження, за критерієм небезпеки для життя.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив катування, тобто умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі та з метою покарати її за дії, вчинені нею, вчинені повторно, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 127 КК України.

Крім того, 31.03.2024 року не пізніше 04 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні камери № 121 в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», будучи неформальним лідером серед ув`язнених камери, тобто так званим «старшим камери», вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_9 з приводу порушення останнім негласного правила щодо ходьби у приміщенні камери босоніж по підлозі без використання взуття, в ході якого ОСОБА_8 , користуючись беззахисним станом потерпілого та відсутністю у нього можливості до самозахисту у зв`язку з отриманими 27.03.2024 року тілесними ушкодженнями легкої та середньої тяжкості, маючи умисел, направлений на заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність здоров`я та життя людини, умисно наніс ОСОБА_9 чисельні, хаотичні удари, небезпечні для життя в момент заподіяння, кулаками обох рук в ділянку тулуба, зокрема грудей та живота, від чого потерпілий упав на підлогу камерного приміщення під стіну, та не здійснюючи опору, прикрив руками голову, однак ОСОБА_8 продовжив наносити хаотичні удари обома ногами по тулубу потерпілого, в ділянку грудей та живота, де розташовані життєво важливі органи людини, однак надалі у процесі нанесення ОСОБА_8 потерпілому тілесних ушкоджень у вказану подію втрутилися співкамерники та відтягнули останнього від ОСОБА_9 , якому ОСОБА_8 своїми умисними діями спричинив тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_9 помер у приміщенні камери № 121 вищевказаного слідчого ізолятора.

Таким чином, ОСОБА_8 спричинив умисні тяжкі тілесні ушкодження, тобто умисні тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, вважає, що вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванню ст. 71 КК України, яка не підлягала застосуванню, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав про те, що судом помилково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2023 року, на підставі ст. 71 КК України, адже в ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 почав утримуватися з 31.01.2023 року та після постановлення вироку Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2023 року, але до повного його відбуття, ОСОБА_8 , перебуваючи в СІЗО, вчиняє нові кримінальні правопорушення 27.03.2024 року та 31.03.2024 року (за фактом катування та спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого), проте на момент призначення покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва станом на 15.11.2024 року попереднє покарання у виді арешту вважається повністю відбутим. Відтак просив оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання та вважати засудженим ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 127 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 127 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, виключивши посилання на призначення йому покарання відповідно до положень ст. 71 КК України та визначивши обраховувати строк відбування покарання із дати обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вказаному кримінальному провадженні, а саме з 04.04.2024 року. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; пояснення захисниці обвинуваченого, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року в частині фактичних обставин справи, доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 121 КК України, а також правильність призначеного судом першої інстанції покарання за вказаними кримінальними правопорушеннями та за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України учасниками судового провадження не оспорюється. У звязку із цим вирок у цій частині, відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевірявся. Підстав для виходу за межі апеляційних вимог в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість призначення ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Положеннями ч. 1 ст. 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з оскаржуваного вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року, суд першої інстанції встановив, що кримінальні правопорушення у цьому кримінальному провадженні вчинені ОСОБА_8 після постановлення вироку Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2023 року (а саме 27.03.2024 року та 31.03.2024 року), але до повного його відбуття, а тому вважав за необхідне остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначити шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2023, до покарання за цим вироком, визначивши ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді 7 (семи) років та 7 (семи) місяців позбавлення волі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема довідки по особовій справі засудженого ОСОБА_8 (том 1 а.с. 144), останній затриманий Подільським УП ГУНП в м. Києві 30.01.2023, прибув до ДУ «Київський слідчий ізолятор» 31.01.2023 року, при цьому 30.10.2023 року засуджений Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту, початок строку 30.01.2023, зарахувавши з 07.07.2021 до 08.07.2021. Вирок набрав законної сили 30.11.2023 року.

Як вбачається з вироку Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2023 року, який міститься в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту, початок строку відбування йому покарання визначено обчислювати з моменту затримання в порядку виконання вироку суду, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк його попереднього ув`язнення з 07.07.2021 до 08.07.2021.

Наведені обставини свідчать про те, що призначене вироком Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2023 року покарання у виді 6 місяців арештуна момент призначення ОСОБА_8 покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва, тобто станом на 15.11.2024 року, повністю відбуте, а тому правові підстави для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 71 КК України при призначенні остаточного покарання відсутні.

При цьому, колегія суддів враховує, що повне відбуття покарання за попереднім вироком, вже вичерпує виконання цього кримінального покарання як відповідна стадія реалізації кримінальної відповідальності, а тому повторне його призначення за правилами ст. 71 КК України на момент призначення ОСОБА_8 покарання за новим вироком суперечитиме не лише загальним засадам призначення покарання (ст. 65 КК України), але й положенням ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й ст. 19 КПК України, якими гарантовано право особи не бути покараним двічі за одне і те саме правопорушення.

Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається початок строку відбування покарання, а згідно з ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у цьому кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_8 з 04.04.2024 року було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а оскаржуваним вироком обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Таким чином, строк покарання ОСОБА_8 необхідно обчислювати з 15.11.2024 року, зарахувавши в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 04.04.2024 року по 15.11.2024 року, частково задовольнивши вимоги апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Неврахування судом першої інстанції вказаних обставин призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 змінитив частині призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року посилання на призначення ОСОБА_8 покарання на підставі ст. 71 КК України.

Строк покарання ОСОБА_8 обчислювати з 15.11.2024 року, зарахувавши в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 04.04.2024 року по 15.11.2024 року.

В решті вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4