Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у закритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/172/25, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2025.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора й продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 31.05.2025 включно з визначенням застави в розмірі 2725200 (два мільйони сімсот двадцять п`ять тисяч двісті) грн, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгорода Закарпатської області, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112, ч. 1 ст. 263 КК України.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_5 покладено обов`язки: прибувати до суду на першу вимогу; утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв`язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі; не відлучатися за межі території м. Ужгород Закарпатської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, внесене 25.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112 КК України; ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112 КК України.

Задовольняючи клопотання прокурора й продовжуючи дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_5 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за вчинення яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна. При цьому, ризики які служили підставою для

-2-

обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, своєї актуальності не втратили та продовжують існувати, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винним в інкримінованих кримінальних правопорушеннях; незаконно впливати на свідків, інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні; може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити нові кримінальні правопорушення. Також судом констатовано, що ОСОБА_5 раніше засуджувався за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 358 КК України, змінював прізвище, змінюючи при цьому документи, що посвідчують особу, неповнолітніх дітей на утриманні не має, а тому суд уважав за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з визначенням застави у розмірі 2725200 грн та у разі внесення застави поклав на обвинуваченого передбачені ст. 194 КПК України обов`язки, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить ухвали суду від 02.04.2025 скасувати та обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства домашній арешт, а у разі відмови в його застосуванні, визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом. В обгрунутвання доводів апеляційної скарги захисник посилається на помилковість висновку суду першої інстанції щодо існування хоча б одного ризику, визначеного ст. 177 КПК України, оскільки всі ризики є необгрунтованими та у клопотанні дублюються з попередніх клопотань прокурора, внаслідок чого ОСОБА_5 безпідставно утримується під вартою протягом тривалого часу. Разом з тим, за час перебування під вартою ОСОБА_5 не порушував процесуальних обов`язків, не має наміру переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, жодним чином не тиснув на свідків, а одна тільки тяжкість злочинів та незавершеність судового слідства не давали суду підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також зазначає про те, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність утриманців, в тому числі неповнолітнього й похилого віку, постійного місця проживання та роботи, репутацію, вік, майновий стан, відсутність судимості. Також захисник стверджує про безпідставність визначення ОСОБА_5 застави у непомірному для нього розмірі без урахування даних про його особу та майнового стану.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги від прокурора не надходило.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, дослідивши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою та третьою статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення

-3-

двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, обґрунтовано взяв до уваги тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі доведення його вини за пред`явленим обвинуваченням, зокрема за ч. 2 ст. 111 та ч. 1 ст. 112 КК України те, що судовий розгляд не закінчено, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше засуджувався за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 358 КК України, хоч і на даний час в силу положень ст. 89 КК України, вважається таким, що немає судимості.

-4-

Тому, виходячи з тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_5 обвинувачується, конкретних обставин, за яких вчинені діяння та даних про його особу, є обґрунтовані підстави уважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків або інших осіб у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується.

Апеляційний суд вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної його процесуальної поведінки.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , у силу характеру інкримінованих йому діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень (допит свідків, дослідження письмових й речових доказів), суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з чим погоджується й колегія суддів уважаючи, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.

Твердження сторони захисту про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, колегія уважає непереконливими.

Вирішуючи питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, суд першої інстанції, всупереч доводів сторони захисту, дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав та вагомих аргументів на користь зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. Не вбачається обставин, які б виправдовували застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу.

При цьому, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про наявність міцних соціальних зв`язків та онкохворої дружини неодноразово були предметом перевірки та розгляду як судом першої інстанції, так і апеляційної, і підстав для їх задоволення не встановлено.

Більш того, суворість висунутого ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112 КК України, в рази підвищує суспільну значущість даного кримінального провадження, що вимагає від суду дотримання високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів і додатково переконує у правильності прийнятого рішення.

Крім того, під час розгляду клопотання обвинуваченого судом було враховано також положення ч. 6 ст. 176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема 109-114-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто у виді тримання під вартою.

-5-

Також, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах контрольного провадження відсутні й стороною захисту не надано доказів про наявність у ОСОБА_5 будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків чи вчиняти інші кримінальні правопорушення, однак, обставини, за яких вчинено інкриміновані йому кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, а також вищенаведені дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, що в свою чергу свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_5 інших більш м`яких запобіжних заходів.

Тому, наведені в апеляційній скарзі доводи про помилковість висновків суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження.

Як такі, що не дають підстав для зміни чи скасування ухвали суду, а відтак, і застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, апеляційний суд відхиляє і наведені в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_6 доводи, в тому числі і щодо міцних соціальних зв`язків, наявності утриманців, зокрема неповнолітнього й похилого віку, постійного місця проживання та роботи, репутації, віку, майнового стану, відсутності судимості.

Колегія судів не перевіряє доводи сторони захисту про те, що сукупність досліджених судом доказів доводить безпідставність обвинувачення та свідчить про невинуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки суд апеляційної інстанції не повинен дублювати повноваження суду першої інстанції і може перевірити вищевказані доводи тільки під час оскарження остаточного рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 , суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 дотримався вимог кримінального процесуального закону,

-6-

розглянув питання доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та постановив ухвалу відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі повної і об`єктивної оцінки наявних у суду матеріалів.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України й ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Крім того, колегія суддів уважає, що постановляючи ухвалу про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінальних правопорушень, їх специфіку та фактичні обставини кримінальних проваджень, дані про особу обвинуваченого, його майновий і сімейний стан, і обґрунтовано залишив без зміни раніше визначений ОСОБА_5 розмір застави 2725200 (два мільйони сімсот двадцять п`ять тисяч двісті) грн, який на переконання апеляційного суду в разі його внесення буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з вказаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112, ч. 1 ст. 263 КК України, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, апеляційний суд вважає, що встановлений судом обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 . Разом з тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 .

Щодо доводів сторони захисту з приводу неможливості внесення обвинуваченим застави через його непомірний розмір та відсутність значних доходів, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Майновий стан обвинуваченого відповідно до ст. 178 КПК України є лише однією із обставин, яка оцінюється судом при обранні запобіжного заходу у сукупності із іншими обставинами. При цьому, обраний запобіжний захід повинен відповідати меті його застосуванню і запобігати спробам обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню.

Судом першої інстанції при черговому продовженні запобіжного заходу була надана оцінка в тому числі й майновому стану обвинуваченого ОСОБА_5 і з цього часу майновий стан не змінився.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту про неналежний майновий стан обвинуваченого як підставу для зменшення розміру застави.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що даний випадок є виключним і застава в розмірах встановлених ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

-7-

При цьому колегія суддів ураховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене вимоги апеляційної скарги захисника щодо скасування ухвали суду про продовження щодо ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволенню не підлягають.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів, не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 є обґрунтованою, законною, постановлена з дотриманням вимог ст. 177, 178, 183 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2025, щодо ОСОБА_7 ,- без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді