МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/2466/25

Провадження № 1-в/210/342/25

08 травня 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривий Ріг заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироків у відповідність до чинного законодавства, -

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2025 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою, в порядку п.13 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, ст. 5, ч.2 ст.74 КК України, в якому просить привести покарання у відповідність до чинного законодавства.

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду заяви. Поза межами судового засідання від представника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» ОСОБА_5 надійшла заява, в якій останній просив суд проводити розгляд справи без його участі.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Прокурор в судовому засіданні щодо задоволення заяви засудженого ОСОБА_4 не заперечував.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів особової справи та встановлено під час судового розгляду, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2019 року справа № 335/13194/18 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 353 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного судом покарання із покаранням, призначеним ОСОБА_4 вироком Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2018 року, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з встановленням іспитового строку у 3 роки. Відповідно до ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно зазначеного вироку встановлено, що 13.07.2018 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1146,00 грн., 16.07.2018 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 4054,34 грн., його дії кваліфіковано за ч.2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2023 року справа № 332/3266/21 ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України призначити обвинуваченому покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 ч.1 КК України, до призначеного покарання частково приєднати покарання, що не відбуте за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11.12.2019 року, призначивши ОСОБА_4 остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Ухвали Запорізького районного суду від 23.10.2024 року ОСОБА_4 вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 року, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 185 КК України, скасовано в частині засудження ОСОБА_4 за ч.2 ст. 190 КК України та кримінальне провадження в цій частині закрити, на підставі п. 1-2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. За епізодом від 10 травня 2022 року перекваліфікувати дії ОСОБА_4 з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України. Призначено ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі положень ч.1 ст.71 КК України частково приєднано до призначеного покарання невідбуту частину покарання за попереднім вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2019 року щодо ОСОБА_4 та призначено йому остаточне покарання, з урахуванням положень ст.72 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Таким чином, встановлено, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)» за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2023 року справа № 332/3266/21.

На час, до якого відносяться інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_4 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та ст. 190 КК України встановлено кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 у 2018 році на час, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_4 діяння крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 176 грн. 20 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 268 грн. 40 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст. 4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, викрадення чужого майна вартістю до 1762 грн. у 2018 році на час, до якого відносять інкриміновані ОСОБА_4 діяння, кваліфікувалися б за ч. 1 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне заволодіння чужим майном шляхом обману чи викрадення майна шляхом крадіжки, вартістю понад 1762 грн. за ч.1 ст. 185 КК України (крадіжка), а за наявністю кваліфікуючих ознак - за відповідною частиною статті 185 КК України.

Відповідно до вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2019 року справа № 335/13194/18, 13.07.2018 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1146,00 грн., що не перевищує поріг настання кримінальної відповідальності за крадіжку на час вчинення відповідного злочину, також наявні підстави стверджувати про внесення змін, які б усували караність діяння ОСОБА_4 за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а саме у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь.

Натомість, відповідно до вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2019 року справа № 335/13194/18, 16.07.2018 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 4054,34 грн., що перевищує поріг настання кримінальної відповідальності за крадіжку на час вчинення відповідного злочину, тому відсутні підстави для звільнення від відбування покарання за вказаним вироком відповідно до вимог ч.2 ст. 74 КК України.

Відповідно до вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2023 року справа № 332/3266/21 та ухвали Запорізького районного суду від 23.10.2024 року, визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.162 КК України, проте ст. 162 КК України не підпадає під декриміналізації відповідно до вимог Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироків у відповідність до чинного законодавства - задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2019 року справа № 335/13194/18 привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року.

Вважати засудженим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до покарання призначеного йому за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2019 року справа № 335/13194/18, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених

за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодами 16.07.2018 року до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі,

за ч. 1 ст.353 КК України у вигляді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 , покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного судом покарання із покаранням, призначеним ОСОБА_4 вироком Дарницьким районним суду м. Києва від 12.12.2018 року остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1