ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 705/1645/20

провадження № 51-140 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (відеоконференція) ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 рокув кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001039 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та зареєстрованої у АДРЕСА_1 , тимчасово проживає у АДРЕСА_2 , громадянки України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Уманський міськрайонний суд Черкаської областівироком від 23 січня 2024 року визнав ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначив їй покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна. Вирішив питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_7 11 липня 2018 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи в АДРЕСА_3 , безоплатно отримала від невідомої особи 16 контейнерів із полімерного матеріалу чорного кольору із особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, концентратом макової соломи (екстракційний опій), масою в перерахунку на суху речовину 17,708 г, які незаконно зберігала при собі з метою збуту у м. Умані Черкаської області.

Того ж дня ОСОБА_7 за допомогою мобільного телефону, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, надавши реквізити банківської картки ПАТ «УкрСиббанк» № НОМЕР_1 для перерахування грошових коштів в сумі 250 грн погодила факт збуту особливо небезпечного наркотичного засобу невстановленій особі.

В подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Умань Черкаської області (вул. Інтернаціональна, 75), після отримання sms-повідомлення про зарахування коштів у сумі 245 грн на зазначений номер рахунку банківської картки зробила схованку одного контейнеру з особливо небезпечним наркотичним засобом, після чого надіслала особі, яка здійснила перерахування грошових коштів, sms-повідомлення із зазначенням даних про місце вказаної схованки, чим здійснила його збут. Решту, а саме 15 контейнерів з наркотичним засобом, ОСОБА_7 продовжила зберігати при собі до моменту вилучення їх під час поверхневої перевірки працівниками поліції, яка відбулася того ж дня приблизно об 11:30 год.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 17 жовтня 2024 року апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, просить скасувати оскаржувану ухвалу і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що вирок суду першої інстанції ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, що залишилось без належної оцінки апеляційного суду.

Стверджує, що висновки суду щодо невизначеності статусу ОСОБА_7 , яку згідно з протоколом огляду місця події від 11 липня 2018 року зазначено як підозрювану, є суперечливими та зроблені з обвинувальним ухилом, а тому було порушено право на захист.

Окрім того, захисник вважає, що підстав для проведення огляду місця події не було і фактично до внесення відомостей в ЄРДР було проведено обшук ОСОБА_7 , що є істотним порушенням вимог КПК України, оскільки вона не була затримана в порядку ст. 208 КПК України. Також їй не було роз`яснено її права, у тому числі право відмовитись давати показання, тому її пояснення під час огляду місця події необхідно визнати недопустимими доказами.

Також захисник у своїй касаційній скарзі, вважає, що всі документи, які були вилучені під час проведення тимчасового доступу до речей і документів, є недопустимими доказами, оскільки такий доступ було отримано за межами строку дії ухвали слідчого судді; за адресою, яка не зазначалася в ухвалі слідчого судді; й фактично доступ отримано до даних не з того номеру рахунку, який був зазначений в ухвалі слідчого судді.

Також захисник вважає, що суд у вироку посилається на показання ОСОБА_7 , отримані під час огляду місця події, що є порушенням положень ст. 23 КПК України.

Окрім цього, у касаційній скарзі зазначається, що надані під час здійснення огляду місця події пояснення ОСОБА_7 не можуть братися судом до уваги, у зв`язку із тим, що протокол був складений за відсутності захисника.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримала подану касаційну скаргу.

Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника.

Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, що підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину в цілому.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку, колегія суддів вбачає, що вказаних вимог закону суди дотрималися.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та правильність кваліфікації її дій за цією нормою кримінального закону суд зробив із додержанням положень ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Доводи касаційної скарги про фактичне проведення обшуку ОСОБА_7 до внесення відомостей в ЄРДР не вбачаються обґрунтованими.

Зі змісту протоколу огляду місця події від 11.07.2018 вбачається, що огляд проведено за участі двох понятих, ОСОБА_7 на запитання працівників поліції сама, добровільно висипала вміст належної їй сумки на тротуар (т. 1 а. с. 137-138).

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були понятими при проведенні огляду місця події, суду повідомили, що працівники поліції попросили ОСОБА_7 показати, що в сумці, на що вона погодилася і добровільно висипала вміст сумки на тротуар.

Сама засуджена в судовому засіданні також не заперечувала, що вилучені наркотичні засоби належать їй, і що саме вона вказала працівникам поліції місце схованки наркотичного засобу, однак вказувала, що він придбаний нею для власного вживання.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками апеляційного суду про те, що було проведено саме огляд місця події, а не обшук ОСОБА_7 .

Також апеляційний суд, правильно пославшись на положення ч. 3 ст. 214 КПК України, вказав про можливість проведення огляду місця події до внесення відомостей в ЄРДР, а відомості до ЄРДР у такому випадку вносяться невідкладно після завершення огляду.

Апеляційний суд також перевірив і надав умотивовану відповідь на доводи сторони захисту стосовно вказаного в протоколі огляду місця події від 11.07.2018 процесуального статусу ОСОБА_7 як підозрюваної (т. 1 а. с. 139-140).

Зокрема суд вказав, що бланк протоколу є надрукованим документом, й у ньому наявний пункт «За участю підозрюваного:».

Слідчу дію проводила слідча ОСОБА_10 , яка безпосередньо рукою заповнила бланк протоколу, вказала учасників та проведені слідчі дії. ОСОБА_7 приймала участь у цій слідчій дії, її процесуальний статус не був визначений на той час.

Та обставина, що слідча занесла прізвище ОСОБА_7 в графі бланку протоколу «За участю підозрюваного:», жодним чином на той момент не вплинула і не могла вплинути на зміст цього процесуального документу, а також не потягла порушення чи обмеження прав ОСОБА_7 , яка поставила свої підписи на протоколі й зауважень не висловила.

Указане зазначення жодним чином не надавало ОСОБА_7 статусу підозрюваної, так само як і не вказувало на те, що вона є затриманою в розумінні положень ст. 208 КПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що суд у вироку посилається як на окремий доказ на показання ОСОБА_7 під час огляду місця події, спростовуються змістом вироку місцевого суду. Зокрема, суд виклав у вироку лише показання, надані ОСОБА_7 під час судового розгляду, а також послався на документ - протокол огляду місця події від 11.07.2018, процитувавши його зміст, що не суперечить вимогам процесуального закону.

Стосовно проведення огляду місця події 11.07.2018 без участі захисника, то положення ст. 237 КПК України не передбачають обов`язкової участі захисника при проведенні такої слідчої дії.

Стосовно доводів касаційної скарги про допущені порушення при отриманні тимчасового доступу до речей і документів колегія суддів вбачає таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 вересня 2018 року слідчому було надано тимчасовий доступ до документів, які містять банківську таємницю, а саме про власника рахунку № НОМЕР_1 , фотокартку власника рахунку, роздруківку руху коштів, документів про суму наявних коштів, копію паспорта власника рахунку (т. 1 а. с. 172-173).

В цій ухвалі було зазначено, що строк її дії 1 місяць з дня постановлення. Тобто останнім днем для отримання слідчим тимчасового доступу до документів було 01 жовтня 2018 року.

На підставі цієї ухвали слідчою було отримано доступ до запитуваних документів і складено протокол тимчасового доступу до речей і документів від 03.10.2018 (т. 1 а. с. 174-187).

З виписки за картковим рахунком клієнта ОСОБА_7 , до якої слідчим отримано доступ, вбачається, що її сформовано 01 жовтня 2018 року й вона завірена відбитками печатки банку, на якій вказана дата «01 жов 2018» (т. 1 а. с. 186-187).

Виготовлення банком цього документу саме 01 жовтня 2018 року вказує на те, що в межах встановленого місячного строку, тобто 01 жовтня 2018 року або раніше, слідча звернулась до банку для отримання доступ до документів.

У подальшому після отримання відповідних документів від представника банку вже після закінчення строку дії ухвали слідча оформила протокол за результатом проведення тимчасового доступу до речей і документів.

За таких обставин, доводи сторони захисту стосовно отримання документів поза межами строку дії ухвали слідчого судді є такими, що не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду, оскільки процедура доступу до вказаних документів була розпочата слідчим вчасно, тобто в межах строку дії відповідної ухвали слідчого судді.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2024 року (справа № 183/1031/20, провадження № 51-421 км 24).

Доводи касаційної скарги про отримання слідчою доступу не до того рахунку, до якого надав доступ слідчий суддя, також перевірялись апеляційним судом і обґрунтовано були визнані безпідставними.

Зокрема апеляційний суд вказав, що суду була надана виписка операцій за платіжними картками саме Mastercard Debit НОМЕР_2 ОСОБА_11 , доступ до якого надав слідчий суддя, а вказані у виписці в правому верхньому куті два номери рахунку, які не співпадають з номером, вказаним в ухвалі слідчого судді, є номером основного банківського рахунку, до якого може видаватися декілька банківських карток, які мають свої номери та не співпадають з основним номером банківського рахунку (т. 1, а. с. 186-187).

Стосовно різних адрес отримання тимчасового доступу до зазначених вище документів, зокрема в ухвалі слідчого судді вказано м. Умань, а фактично доступ отримано в архіві АТ «УкрСиббанк» у м. Черкаси, то апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що це не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і не може мати наслідком визнання доказу недопустимим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду, насамперед виходячи з того, що доступ до вказаних документів надався належним суб`єктом за ухвалою слідчого судді місцевого суду (банком), у розпорядженні якого вони були. Тому конкретне місце зберігання таких документів у певному місті в певному відділенні (підрозділі) цього банку не має істотного значення.

При цьому сторона захисту не заперечує, що вказаний у виписці рахунок належить саме засудженій і не заперечує інформацію щодо руху коштів на цьому рахунку.

Апеляційний суд, переглянув вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 за апеляційними скаргами обвинуваченої та захисника, доводи яких здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, ретельно перевірив зазначені в них аргументи, проаналізував їх, дав на них переконливі відповіді, вказавши в ухвалі підстави необґрунтованості таких доводів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно й усебічно розглянути провадження і постановити законні, обґрунтовані та справедливі рішення, у матеріалах провадження під час касаційного розгляду в межах, визначених положеннями ст. 433 КПК України, не встановлено.

Враховуючи викладене, касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення.

Тому, керуючись положеннями статей 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3