Справа № 592/5228/14-к
Провадження № 1-кп/591/139/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 серпня 2025 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.354 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в умисному отриманні від ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 500 доларів США, яка на момент вчинення злочину відповідала 3996,5 грн. на свою користь за не створення умов, що перешкоджають нормальній підприємницькій діяльності ОСОБА_6 , тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 354 КК України, (в редакції від 18.05.2013) - в одержанні працівником державного підприємства, установи чи організації, який не є службовою особою, неправомірної вигоди за вчинення чи не вчинення будь-яких дій в інтересах того, хто надає таку вигоду.

Вказаний злочин, за версією органів досудового розслідування, обвинувачений вчинив за таких обставин.

Так, згідно обвинувального акту: ОСОБА_5 , обіймаючи посаду провідного юрисконсульта служби колії, Статутного територіально-галузевого об`єднання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі за текстомДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») з 10 грудня 2010 року до 23 вересня 2013 року і виконуючи в зв`язку з цим ряд обов`язків на займаній посаді, що не пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, зважаючи на це, згідно законодавства являється працівником державного підприємства, який не є службовою особою.

Повноваженнями ОСОБА_5 відповідно до обов`язків, що містяться в посадовій інструкції провідного юрисконсульта служби колії ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », затвердженій начальником служби колії ОСОБА_7 від 12 квітня 2011 року є, крім іншого :

- вжиття заходів для забезпечення правильного застосування в службі та підпорядкованих структурних підрозділах нормативно-правових актів та документів, подання начальнику служби пропозиції щодо розв`язання правових питань діяльності служби.

- вжиття правових заходів, спрямованих на забезпечення захисту майнових прав і законних інтересів залізниці в разі виникнення чи неналежного виконання контрагентами договірних зобов`язань.

- ведення претензійної та позовної роботи, представлення інтересів залізниці в судах, інших органах під час розгляду правових питань і спорів, надання правової оцінки претензіям, що пред`явлені в інтересах залізниці у зв`язку з порушенням її майнових прав і законних інтересів, вжиття заходів, спрямованих на забезпечення виконання службових рішень на користь залізниці.

- проведення узагальнення та аналіз результатів проведеної службою та підпорядкованими структурними підрозділами залізниці претензійно правової роботи, спрямованої на забезпечення виконання судових рішень на користь залізниці.

- вжиття заходів правового характеру, спрямованих на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

- виконання інших вимог та завдань, встановлених керівництвом залізниці, служби та юридичної служби,

- з метою забезпечення своєчасного виконання завдань, які потребують оперативного вжиття відповідних заходів, посадові особи зобов`язані невідкладно подавати необхідні матеріали на вимогу юрисконсульта.

Крім того, повноваженнями ОСОБА_5 , відповідно до його прав, що містяться в посадовій інструкції провідного юрисконсульта служби колії ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », затвердженій начальником служби колії ОСОБА_7 від 12 квітня 2011 року є, крім іншого, одержання у встановленому порядку, для виконання покладених на нього завдань, необхідних документів, інформації, довідок, розрахунків, інших матеріалів від працівників служби та підпорядкованих структурних підрозділів, прийняття участі у нарадах та надавати на них пропозиції і роз`яснення з правових питань.

Також повноваженнями ОСОБА_5 відповідно до довіреності 040233, виданої Державним підприємством « ІНФОРМАЦІЯ_4 № 409 від 13 травня 2013 року, крім іншого, є :

- представлення інтересів ІНФОРМАЦІЯ_5 в судах загальної юрисдикції, органах державної влади, органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування, ІНФОРМАЦІЯ_6 та її територіальних органах, державної виконавчої служби, органах державної податкової служби, пенсійного фонду, державній екологічній інспекції, органах юстиції, органах міліції, органах прокуратури, органах статистики, органах ІНФОРМАЦІЯ_7 тощо.

- вчинення від імені ІНФОРМАЦІЯ_5 всіх процесуальних дій, передбачених цивільним процесуальним, кримінально-процесуальним, адміністративним процесуальним та господарським процесуальним законодавством, у тому числі підписання та подання претензій, позовів, апеляційних та касаційних скарг, завіряння своїм підписом копій з оригіналів документів, змінення предмету чи підстави позову, зменшення чи збільшення позовних вимог, підписання та подання заяв, клопотань, відповідей на претензії, відзиви на позовні заяви та скарги, заперечення проти позову та скарги, одержання копій рішень, ухвал, постанов, подання доказів, участь у дослідженні доказів тощо.

Користуючись наданими йому повноваженнями, правами та обов`язками, ОСОБА_5 скоїв умисний злочин за наступних обставин.

Так, 31 липня 2003 року рішенням головного інженера ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за № 036/167 погоджено вилучення зі смуги відводу залізниці станції на АДРЕСА_3 і передачу у фонд земель ІНФОРМАЦІЯ_8 земельної ділянки площею 241 кв.м.

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_8 від 23 квітня 2003 року припинено право користування земельною ділянкою ДП«Південна залізниця» по АДРЕСА_3 ,а в розмірі 0,0241 га та відповідно вказана земельна ділянка надана в оренду ОСОБА_6 .

Згідно договору оренди від 17 липня 2003 року між ІНФОРМАЦІЯ_9 та підприємцем ОСОБА_6 , останньому в оренду надано земельну ділянку площею 0,0241 га.

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_8 від 27 березня 2013 року № 2237 МР поновлено термін оренди земельної ділянки ОСОБА_6 під розміщеним магазином за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,0241 га терміном на 5 років. Згідно договору оренди від 23 квітня 2013 року між ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_6 , останньому в оренду надано земельну ділянку площею 0,0241 га строком на 5 років.

Крім того, 14 червня 2006 року ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розглянувши звернення ПП ОСОБА_6 , надала згоду на добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою площею 0,0117 га, за адресою: АДРЕСА_3 , яка розташована за магазином вказаного підприємця.

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_8 від 30 травня 2007 року № 605 МР надано в оренду ПП ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0137 га за рахунок земельної ділянки ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за згодою останнього.

Згідно договору оренди від 22 серпня 2007 року між ІНФОРМАЦІЯ_9 та підприємцем ОСОБА_6 , останньому в оренду надано земельну ділянку площею 0,0137 га.

У зв`язку з невідповідністю площі земельної ділянки, виділеної 14 червня 2006 року ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » площею 0,0117 га, від якої воно добровільно відмовилося, та площі земельної ділянки в розмірі 0,0137 га, наданої ОСОБА_6 в оренду на підставі рішення ІНФОРМАЦІЯ_8 від 30 травня 2007 року № 605 МР та договору оренди від 22 серпня 2007 року, на виконання звернення начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_8 № 08-08/337 від 27 травня 2008 року про надання правової допомоги силами юриста служби колії ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » для вирішення питання щодо самовільного заняття земельної ділянки ФОП ОСОБА_6 , яка ним використовується за адресою: АДРЕСА_3 , у точно не встановлений слідством час у червні 2008 року проведено оперативну нараду при заступнику начальника ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Вказана нарада оформлена протоколом без номера та дати, вирішення земельного питання доручено ІНФОРМАЦІЯ_11 , а юридичний супровід доручено юрисконсульту служби колії Статутного територіально галузевого об`єднання Державного підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_5 .

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_12 від 2 жовтня 2008 року у справі за позовом ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в особі ІНФОРМАЦІЯ_10 , який готував, подавав, відповідно здійснював представництво у судах особисто ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зобов`язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку під розміщення будівельного майданчика загальною площею 0,0174 га, яка розташована в АДРЕСА_3 та привести вказану земельну ділянку у первісний стан, провівши знесення вказаного майданчика.

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_13 від 24 квітня 2012 року у справі за позовом ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який готував, подавав, відповідно здійснював представництво у судах особисто ОСОБА_5 , скасовано рішення ІНФОРМАЦІЯ_8 від 27.12.2006 року № 348 МР в частині надання згоди підприємцю ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою за рахунок земельної ділянки ІНФОРМАЦІЯ_5 площею 0, 0137 га., а також скасовано рішення ІНФОРМАЦІЯ_8 від 30.05.2007 року № 605 МР в частині надання в оренду підприємцю ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0, 0137 га за рахунок земельної ділянки ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_8 від 25 липня 2012 року № 1638 МР затверджено технічну документацію із землеустрою по складанню документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_6 , поновлено термін оренди земельної ділянки вказаній особі за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,0117 га терміном на 5 років.

Згідно договору оренди від 11 вересня 2012 року між ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_6 , останньому в оренду надано земельну ділянку площею 0,0117 га.

В той же час, 25 липня 2012 року за № 08-08/658 керівнику ІНФОРМАЦІЯ_14 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » направлена заява, підготовлена ОСОБА_5 , згідно відмітки, про проведення позапланової перевірки. Предметом перевірки за вказаною заявою зазначено самовільне зайняття земельної ділянки, яка була надана ФОП ОСОБА_6 в оренду за адресою : АДРЕСА_3 , а також виявлення фактів, що свідчать про порушення земельного законодавства під час використання даної ділянки, тобто заява подана без наведення будь-яких даних та фактів порушення законодавства орендарем.

ІНФОРМАЦІЯ_14 направлено відповідь від 03.08.2012 року № 1755 про результати проведеної перевірки. Останньою встановлено, окрім іншого, що ОСОБА_6 надані йому в оренду земельні ділянки використовуються на підставі правовстановлюючих документів, однак територія останніх має складну конфігурацію та відсутність межових знаків, які передані приватному підприємцю на зберігання, унеможливлює встановити точну площу орендованої території.

Відповідно до повторного акту перевірки від 30.10.12 року № 357 вимоги припису виконані шляхом відновлення межових знаків.

16 листопада 2012 року за № 08-08/1047 начальникові ІНФОРМАЦІЯ_14 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » направлено звернення, підготовлене ОСОБА_5 , згідно відмітки, з вимогою проведення позапланової перевірки за участю представника ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » без наведення підстав проведення такої перевірки.

ІНФОРМАЦІЯ_14 направлено відповідь від 24.01.2013 року № 317 про результати проведеної перевірки, якою встановлено, окрім іншого, що ОСОБА_6 надані йому в оренду земельні ділянки використовуються на підставі правовстановлюючих документів, однак на момент перевірки межові знаки, які передані ФОП ОСОБА_6 , відсутні.

Відповідно до повторного акту перевірки № 17 від 01 березня 2013 року вимоги припису виконані шляхом відновлення втрачених межових знаків.

25 квітня 2013 року за № 08-08/348 начальникові ІНФОРМАЦІЯ_14 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » направлено звернення, підготовлене ОСОБА_5 , згідно відмітки, з вимогою взяти участь спеціалісту ІНФОРМАЦІЯ_14 у комісійному обстеженні земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ФОП ОСОБА_6 в АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_14 направлено відповідь від 29.05.2013 року № 2170 про результати проведеної перевірки, якою встановлено, окрім іншого, що ОСОБА_6 надані йому в оренду земельні ділянки використовуються на підставі правовстановлюючих документів, однак на момент перевірки межові знаки, які передані ФОП ОСОБА_6 , відсутні. При цьому також було повідомлено, що на момент проведення повторної перевірки 1 березня 2013 року ОСОБА_6 вимоги припису виконав (межові знаки відновлено), про що складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 17 від 1 березня 2013 року.

В подальшому, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на одержання ним від ОСОБА_6 неправомірної вигоди.

У зв`язку з цим, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, ОСОБА_5 , на початку липня 2013 року в телефонній розмові з ОСОБА_6 повідомив останньому, що у нього є проблеми, які потрібно вирішити та запропонував особисто зустрітися з ОСОБА_6 для обговорення вказаних питань, на що той погодився.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, 26 липня 2013 року під час ініційованої ним самим особистої зустрічі, перебуваючи у приміщенні службового кабінету магазину « ІНФОРМАЦІЯ_15 » ПП ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 повідомив про можливі наслідки проведення подальших перевірок у результаті яких може бути навіть знос магазину потерпілого висловив прохання ОСОБА_6 про передачу йому особисто, в якості неправомірної вигоди грошові кошти у розмірі 500 доларів США.

Після цього, 31 липня, 5, 13 та 15 серпня 2013 року під час телефонних розмов з ОСОБА_6 , ініційованих ОСОБА_5 , останній систематично нагадував ОСОБА_6 про передачу йому грошових коштів.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, під час особистої зустрічі, в період часу з 14 год. 01 хв. до 14 год. 12 хв. 4 вересня 2013 року, у приміщенні службового кабінету ОСОБА_6 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_15 » за адресою: АДРЕСА_3 , останній, будучи зацікавленим у припиненні перевірок та вирішенні земельного питання передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 500 доларів США, що на момент вчинення злочину за курсом Національного банку України становили 3996,5 грн. в якості неправомірної вигоди за не створення умов, що перешкоджають нормальній підприємницькій діяльності ОСОБА_6 .

Отримуючи неправомірну вигоду ОСОБА_5 усвідомлював протиправність свого діяння, передбачав та бажав настання суспільно небезпечних наслідків, тобто скоїв злочин умисно, з корисливих мотивів, використовуючи надані йому повноваження.

Одразу після отримання неправомірної вигоди ОСОБА_5 був затриманий в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_15 » ПП ОСОБА_6 , де під час огляду місця події у Цивільному процесуальному кодексі України, що належав ОСОБА_5 , працівникам правоохоронних органів були виявлені та вилучені вказані вище грошові кошти.

Але вказане обвинувачення суд вважає недоведеним, з огляду на такі обставини.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав. Розповів про те, що він працював на ІНФОРМАЦІЯ_16 з кінця липня 2008 року, на посаді юрисконсульта і здійснював захист цього підприємства в судах та виконував інші завдання, які йому було доручено керівництвом як юристу. Водночас, він не був службовою особою та не виконував організаційно-розпорядчі функції, про які зазначено в обвинувальному акті. Пам`ятає, що декілька разів він був у відрядженні в м.Суми, так як в судах слухались справи, де підприємство, яке він представляв, було стороною у справах. 04.09.2013 він прибув до м.Суми для здійснення захисту інтересів ІНФОРМАЦІЯ_5 у справі, яка розглядалась у ІНФОРМАЦІЯ_17 , що підтверджується наданими ним в матеріали справи копіями судових повісток. Після судового засідання він близько 13-00 години попрямував на залізничний вокзал, оскільки заздалегідь взяв квиток на потяг на зворотній шлях до міста Харкова. На залізничному вокзалі його випадково зустрів ОСОБА_6 і запросив до свого робочого кабінету в офіс. Оскільки до відправлення потягу у нього був час, то він прийняв таку пропозицію. В кабінеті вели незрозумілі для нього розмови про якісь проблеми, які були у ОСОБА_6 . А коли зустріч закінчилась та він виходив з кабінету ОСОБА_6 , то його з незрозумілих причин було затримано. Будь-яких інших обставин він не пам`ятає, бо з того дня минуло багато часу. Не пам`ятає, щоб зустрічався з ОСОБА_6 раніше поза межами приміщень суду або щоб приїзжав безпосередньо на зустріч до ОСОБА_6 . Запам`ятав, що були 2 справи в судах адміністративної та господарської юрисдикції, по яким вони з ОСОБА_6 зустрічались як учасники в приміщеннях судів, конкретних обставин цих справ він не пам`ятає. Також не пам`ятає, щоб він або ОСОБА_6 телефонували один одному. Категорично заперечував, що на аудіозаписі, що надав суду прокурор, міститься його голос. Заперечував факт зустрічі з ОСОБА_6 26.07.2013. Також запевняв, що він ніколи не ініціював питання обстеження земельної ділянки. Знає тільки, що листи до відповідних органів готував ОСОБА_10 , а його прізвище як виконавця зазначали, оскільки у зв`язку з виконанням такого листа могли виникнути питання юридичного характеру.

Перевіривши відповідно до вимог кримінального процесуального закону надані стороною обвинувачення докази винуватості ОСОБА_5 та докази сторони захисту, подані на спростування обставин обвинувального акту, оцінивши їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, суд дійшов таких висновків.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні розповів, що знає ОСОБА_5 , як людину, яка намагалась створити йому проблеми у роботі там, де їх не було. Зокрема, не дивлячись на те, що проблеми, які виникли між ним та управлінням залізниці по питанню користування земельною ділянкою були вирішені в судах, йому почав телефонувати ОСОБА_5 і говорити, що проблеми є і їх потрібно вирішувати. На його переконання, саме за заявами ОСОБА_5 відносно нього здійснювались перевірки землевпорядних організацій, які у тому числі складали протоколи. З цього він зробив висновки про те, що ОСОБА_5 хоче заробити на цих питаннях гроші. Він зустрічався з ОСОБА_5 двічі. Перша зустріч відбулась після того, як ОСОБА_5 у здійснених декількох телефонних розмовах наполягав на необхідності зустрітись. Розмову під час першої зустрічі потерпілий записав на мобільний телефон і в подальшому з цим аудіозаписом він звернувся до правоохоронних органів, щоб притягнути ОСОБА_5 до відповідальності за вимагання грошей, оскільки саме під час такої розмови ОСОБА_5 спочатку вів розмови про можливість вирішення проблем, а потім попросив аркуш паперу, на якому написав суму грошей 500 доларів США, яку вимагав для вирішення. Друга зустріч відбувалась між ним та ОСОБА_5 вже під контролем правоохоронців. До зустрічі він з працівниками СБУ склали процесуальні документи, де зафіксували номери та номінали купюр, які він повинен був вручити ОСОБА_5 під час зустрічі. В подальшому, під час зустрічі він передав 500 доларів США ОСОБА_5 , поклавши їх у книгу, з якою прийшов останній. Після цього ОСОБА_5 було затримано правоохоронцями, які здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженню за його заявою. І саме після затримання ОСОБА_5 більше не виникало ніяких проблем з питань користування земельною ділянкою та припинились систематичні перевірки.

Свідок ОСОБА_8 , пояснив, що очолював Сумську дистанцію колії ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Також розповів, що ще до прийняття Тура на роботу, у нього виникли великі проблеми з ФОП ОСОБА_9 , який незаконно зайняв належну залізниці земельну ділянку. При цьому, йому надходили від прокуратури приписи, які йому доводилось постійно виконувати. Він неодноразово повідомляв про це керівництву залізниці, а оскільки у Сумах юриста на підприємстві не було, то просив забезпечити йому правову допомогу. В подальшому, коли ОСОБА_5 прийшов на роботу юрисконсультом, то керівництво Харкова доручило йому здійснювати юридичний супровід цього питання і саме Тур з`ясував, що ОСОБА_6 незаконно використовує частину земельної ділянки, що належить ІНФОРМАЦІЯ_18 . Він про це повідомив в правоохоронні органи, але, йому сказали представники транспортної прокуратури, щоб він у ці питання не ліз. Також повідомив, що офіційні листи ОСОБА_11 готував ОСОБА_10 і приносив йому на підпис. Коли затримали Тур, то йому сказали представники правоохоронних органів, що більше приписів не буде, що усі земельні питання вирішено та справу закрито.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомив, що пам`ятає випадок, коли він за дорученням керівника ІНФОРМАЦІЯ_18 ходив до магазину ОСОБА_11 та відносив останньому якийсь офіційний лист, зі змістом якого не був ознайомлений. Після передачі цього листа ОСОБА_9 висловлював своє незадоволення на адресу Тура, а також - слова погрози, говорячи, що в нього є знайомі в міліції та у інших правоохоронних органах. Що конкретно говорив, вже не пам`ятає. Чому саме на адресу Тура потерпілий говорив такі слова, йому не відомо.

Згідно Наказів, які були отримані за результатами тимчасового доступу до документів, ОСОБА_5 23.06.2008 року був прийнятий на роботу на посаду юрисконсульта відокремленого підрозділу « ІНФОРМАЦІЯ_19 » державного підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та відповідно до Посадової інструкції, що затверджена начальником служби колії ОСОБА_7 від 12 квітня 2011 року, а також довіреності, виданої Державним підприємством « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Державної адміністрації ІНФОРМАЦІЯ_20 № 409 від 13 травня 2013 року, він здійснював організацію та ведення правової роботи в службі колії, виконуючи ті обов`язки, про які зазначено в обвинувальному акті (а.с. 212-224 т.5).

З наданих суду документів (а.с. 52-61 т.8 та а с.46-54,79-117 т.7) вбачається, що 14.06.2006 року ІНФОРМАЦІЯ_2 надала згоду на добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою площею 0,0117 га за адресою АДРЕСА_3 за умови, що витрати за внесення змін до земельно-кадастрової документації ІНФОРМАЦІЯ_5 або за її заміну буде нести Приватний підприємець ОСОБА_6 .

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_8 №605-МР від 30.05.2007 року ПП ОСОБА_6 за рахунок земель, виділених ІНФОРМАЦІЯ_21 , надано в оренду зазначену земельну ділянку, але площею 0,0137 га, тобто, більшою, ніж погоджена ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім того, під час перевірки, яка проводилась за ініціативою СТГО « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на вимогу ІНФОРМАЦІЯ_22 у березні 2008 року, було встановлено, що окрім вищевказаної земельної ділянки ПП ОСОБА_6 було отримано за рахунок земель залізничного транспорту земельну ділянку площею 0,0241 га, а також самовільно зайнято земельну ділянку площею 0,0174 га.

При цьому, зміни до земельно-кадастрової документації ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо виділення зазначених земельних ділянок не внесені з вини ПП ОСОБА_6 , в результаті чого протягом майже року СТГО « ІНФОРМАЦІЯ_2 » проводила сплату земельного податку за земельні ділянки, які використовувались ПП ОСОБА_6 для здійснення підприємницької діяльності.

Також з документів вбачається, що у відповідь на отримані результати перевірки начальник Сумської Дистанції колії СТГО « ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 27.05.2008 року звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_23 з листом-проханням надати правову допомогу силами юриста служби колії, оскільки в штаті дистанції відсутня посада юриста (а. с. 103 т.7), а 28.05.2008 року направив ПП ОСОБА_6 лист-вимогу щодо необхідності звільнення останнім самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0174 га (а.с.102 т.7).

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що вказані обставини, а також ініційована СТГО « ІНФОРМАЦІЯ_2 » перевірка дотримання вимог земельного законодавства ПП ОСОБА_6 мали місце у березні-травні 2008 року, тобто, до прийняття обвинуваченого ОСОБА_5 на роботу на посаду юриста відокремленого підрозділу « ІНФОРМАЦІЯ_19 » державного підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (згідно Наказу №28/ос прийнятий на роботу 23.06.2008 року а.с.212 т.5).

Слід зазначити і про те, що з наданих суду документів вбачається, що питання невідповідності площі земельної ділянки, зазначеної в рішенні СМР від 30.05.2007 року №605-МР про надання її в оренду ПП ОСОБА_6 (йдеться про земельну ділянку площею 0,0137 га) від площі землі, від якої відмовилась залізниця, не вирішувалось тривалий час. І це стало підставою для звернення начальника ІНФОРМАЦІЯ_24 ОСОБА_13 до начальника залізниці ОСОБА_14 (а.с.232 т.14), обговорення цього питання на оперативній нараді при начальнику залізниці(а.с. 233 т.14) , а також звернення начальника залізниці ОСОБА_14 до ІНФОРМАЦІЯ_25 з листом від 03.11.2009 року про необхідність вжиття заходів щодо приведення площі земельної ділянки, наданої в оренду ПП ОСОБА_6 , у відповідність до рішення від 27.09.2006 року №189-МР, в якому на підставі добровільної відмови залізниці ІНФОРМАЦІЯ_26 вилучила земельну ділянку площею 0,0117 га до земель запасу (а.с.57-т.8).

Крім того, як вбачається з документів (а.с.104-110 - т.7), оскільки землі, що надані у постійне користування ІНФОРМАЦІЯ_2 для експлуатації та обслуговування залізничного транспорту межують з земельними ділянками, які було надано ПП ОСОБА_6 в оренду, та ОСОБА_6 порушував права ІНФОРМАЦІЯ_2 , то останні, захищаючи у встановлений законом спосіб порушені свої права, 01.08.2008 року зверталась з позовом до ПП ОСОБА_11 про звільнення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0174 га, яка перебувала у постійному користуванні ІНФОРМАЦІЯ_5 , та зобов`язання привести вказану земельну ділянку у первісний стан, провівши знесення розміщеного будівельного майданчика.

Розгляд цієї справи тривав близько 2-х місяців та 02.10.2008 року ІНФОРМАЦІЯ_27 по даній справі було винесено рішення, яким позовні вимоги ІНФОРМАЦІЯ_2 було задоволено в повному обсязі.

Крім того, 12.05.2009 року у даній справі було винесено ухвалу про виправлення описки щодо належності земельної ділянки та стягненні з відповідача сум державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Представництво інтересів ІНФОРМАЦІЯ_2 у вказані справі здійснював ОСОБА_5 за дорученням.

Тобто, вищевикладене дає підстави стверджувати, що ОСОБА_5 , представляючи за дорученням в ІНФОРМАЦІЯ_28 інтереси підприємства, в якому працював юристом, виконував свої обов`язки в межах повноважень, наданої компетенції та у законний спосіб.

Документами, що було надано стороною обвинувачення та долучено судом до матеріалів даної справи (а. с. 46-54, 79-96 т.7), підтверджується факт того, що у 2012 та 2013 роках ІНФОРМАЦІЯ_18 ініціювалось проведення позапланових перевірок ІНФОРМАЦІЯ_14 частини земельної ділянки ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 і межує з земельною ділянкою ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка була надана ФОП ОСОБА_6 в оренду, на предмет самовільного зайняття та порушення режиму використання відповідно до цільового призначення.

За результатами таких перевірок, як у 2012 році, так і у 2013 році ІНФОРМАЦІЯ_14 було встановлено порушення вимог ст.96 Земельного кодексу України, а саме: відсутність межових знаків, які передані ПП ОСОБА_6 на зберігання, що унеможливлювало встановлення точної площі орендованої підприємцем території (а. с. 48,83-87 т.7).

За вказані порушення ПП ОСОБА_6 притягувався до адміністративної відповідальності та сплачував призначені суми штрафу (а. с. 51-53,89-91 т.7).

В той же час, інформація про те, що ПП ОСОБА_6 в установлений приписом від 20.08.2012 року 30-денний термін вжив заходи по усуненню порушень земельного законодавства та відновив межові знаки за адресою: АДРЕСА_3 , в матеріалах справи відсутня.

За таких обставин, на переконання суду, цілком виправданим було повторне ініціювання Південною залізницею у 2013 році аналогічної перевірки ІНФОРМАЦІЯ_14 .

Доречи, припис від 23.01.2013 року щодо необхідності вжиття заходів по усуненню порушень земельного законодавства та відновленню межових знаків ПП ОСОБА_6 виконав у встановлений приписом строк, про що свідчить складений інспекцією акт (а.с.93-94 т.7).

Про стан виконання припису від 23.01.2013 року начальнику ІНФОРМАЦІЯ_18 за його запитом від 25.04.2013 року було повідомлено листом ІНФОРМАЦІЯ_14 від 29.05.2013 року, який зареєстровано за вхідним номером 245 від 07.06.2013 року (а.с.96 т.7).

Те, що на листах за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_18 щодо ініціювання позапланових перевірок (а.с.46,79 т.7), а також щодо повідомлення про стан виконання припису (а. с. 95 т.7) зазначено ОСОБА_5 як виконавця цих листів-запитів є цілком логічним і законним, оскільки в комплексі з такими документами, як: лист начальника Сумської Дистанції колії СТГО « ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 від 27.05.2008 року до начальника ІНФОРМАЦІЯ_23 , в якому він просить надати правову допомогу силами юриста служби колії, посадова інструкція провідного юрисконсульта ОСОБА_5 , затверджена начальником служби колії від 12.04.2011 року (а. с. 215-218 т.5, довіреність від 13.05.2013 року №409 (а.с.219-т.5), а також матеріалами щодо відряджень ОСОБА_5 до міста Суми (а. с. 111-117 т.7) вбачається, що ОСОБА_5 , працюючи на посаді юрисконсульта служби колії, надавав за дорученням керівництва правові консультації та сприяв правовій роботі відокремленого підрозділу « ІНФОРМАЦІЯ_29 » ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », оскільки в штаті дистанції відсутня посада юриста.

Таким чином, вищевикладені обставини та надані суду документи спростовують твердження потерпілого та позицію сторони обвинувачення про те, що перевірки, листи чи вимоги ІНФОРМАЦІЯ_5 були безпідставними і необґрунтованими, за неіснуючими правопорушеннями чи з метою створення негативного іміджу та умов для потерпілого ОСОБА_6 .

Водночас, вищезазначені документи, які були здобуті в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження лише підтверджують, що ОСОБА_5 , надаючи правову допомогу, використовував передбачені законодавством права та виконував встановлені законом, посадовою інструкцією та дорученням обов`язки.

Доводячи наявність в діях ОСОБА_5 об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.354 КК України, а саме: те, що останній 26 липня 2013 року під час особистої зустрічі, а в подальшому 31 липня, 5,13 та 15 серпня 2013 року під час ініційованих ним телефонних розмов систематично нагадував ОСОБА_6 про передачу йому грошових коштів в розмірі 500 доларів США, органами досудового розслідування надано суду в якості доказу аудіозапис з телефону потерпілого ОСОБА_6 .

Але, як вбачається з наданих суду матеріалів кримінального провадження, вказаний аудіозапис було зроблено самим потерпілим на свій мобільний телефон ще до внесення відомостей стосовно ОСОБА_5 до ЄРДР, а в подальшому, в ході здійснення досудового розслідування слідчий на підставі ухвали слідчого судді отримав тимчасовий доступ до мобільного телефону ОСОБА_6 , скопіював запис на флеш-носій, вилучив та оглянув його, склавши протокол огляду предмету (а. с. 226-232 т.5)

На переконання суду, вказаний аудіозапис є недопустимим доказом, оскільки отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України. До таких висновків суд дійшов, виходячи з таких обставин.

Так, згідно ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Відповідно до ст.84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому КПК України (ч.1 ст.93 КПК).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України (ч.1 ст.86 КПК).

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч.1 ст.87 КПК).

Таким чином, вищевикладені норми чинного законодавства дають підстави стверджувати про те, що використовуватися як докази в кримінальному провадженні та визнаватися допустимими можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Разом з цим, статтею 32 Конституції України встановлено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Під час кримінального провадження кожному гарантується невтручання у приватне (особисте і сімейне) життя (ст.15 КПК України).

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Слід зазначити, що даючи офіційне тлумачення положенням вказаної норми, Конституційний Суд України в своєму рішенні № 12-рп/2011 від 20.10.2011 року вказав, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність", особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

При цьому, аналізуючи положення частини третьої статті 62 Конституції України Конституційний Суд України виходив з того, що фактичні дані про скоєння злочину чи підготовку до нього можуть бути одержані не тільки в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноважених на це осіб, а й випадково зафіксовані фізичними особами, які здійснювали власні (приватні) фото-, кіно-, відео-, звукозаписи, або відеокамерами спостереження, розташованими як у приміщеннях, так і ззовні.

Але, Конституційний суд у вказаному рішенні звертав увагу на те, що відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» проведення оперативно-розшукової діяльності громадськими, приватними організаціями та особами, іншими органами чи їх підрозділами, крім визначених у частині першій цієї статті, заборонено. Така заборона пов`язана з тим, що здійснення не уповноваженими фізичними або юридичними особами на власний розсуд будь-яких заходів, які віднесені до оперативно-розшукової діяльності (мають ознаки оперативно-розшукової діяльності), порушує не лише законодавчі положення, а й конституційні права і свободи людини і громадянина.

За таких обставин, Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що подані будь-якою фізичною або юридичною особою речі або документи (фактичні дані) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених в Конституції України, зокрема внаслідок цілеспрямованих дій із застосуванням оперативно-розшукових заходів, передбачених Законом.

Відповідно до ст.258 КПК України ніхто не може зазнавати втручання у приватне спілкування (різновидом якого є аудіо контроль особи) без ухвали слідчого судді.

Згідно п.1 ч.2 ст.87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, зокрема, якщо здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

В даному випадку, як вбачається з наданих суду матеріалів кримінального провадження, 27.08.2013 року старшим оперуповноваженим ОСОБА_15 було складено рапорт про виявлення кримінального правопорушення, що готується та 28.08.2013 року ОСОБА_6 надав відповідні пояснення вказаній посадовій особі (а.с. 242-243 -т.5). Крім того, 02.09.2013 ОСОБА_6 звернувся із заявою про злочин (а.с.247 т.5). 03.09.2013 року прокурором було складено протокол про прийняття заяви від ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 233-235 т.5).

03.09.2013 року за усіма вказаними матеріалами правоохоронних органів та заявою ОСОБА_6 відомості було внесено до ЄРДР ( а. с. 237-239 т.5).

При цьому, розмова за твердженням ОСОБА_6 , яку він записав на власний мобільний телефон, який в подальшому був вилучений за результатами тимчасового доступу, відбулась 26.07.2013 року.

Таким чином, ОСОБА_6 фактично здійснював аудіоконтроль ОСОБА_5 без дозволу слідчого судді, самочинно, задовго до повідомлення про злочин та внесення відомостей до ЄРДР.

За вищевикладених умов, на переконання суду, аудіозаписи розмов (а.с.67-68 т.6), вилучені органами досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів (а.с.226 т.5), отримані ОСОБА_6 в незаконний спосіб, а саме: з порушеннями конституційних прав і свобод особи, з порушеннями порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних, тому є недопустимим доказом.

Крім того, отриманий органами досудового розслідування внаслідок переписування та прослуховування цього запису доказ - протокол огляду предмету від 23 вересня 2013 року ( а.с.231-232 т.5) має похідний характер, тому є недопустимим доказом згідно з доктриною «плодів отруєного дерева».

До того ж обвинувачений ОСОБА_5 категорично заперечує факт такої розмови між ним та потерпілим, і будь-яких інших належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 26 серпня 2013 року під час особистої зустрічі, а в подальшому 31 липня, 5,13 та 15 серпня 2013 року під час телефонних розмов висловив прохання потерпілому ОСОБА_6 про передачу йому особисто в якості неправомірної вигоди грошових коштів в розмірі 500 доларів США, органами досудового розслідування не було надано суду.

Тільки наявність показів потерпілого ОСОБА_6 щодо обставин вимагання за відсутності сукупності доказів на підтвердження такої обставини не доводить винуватість ОСОБА_5 поза розумним сумнівом та є недостатнім для обвинувачення останнього і прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказова база щодо обставин отримання ОСОБА_5 04.09.2013 року неправомірної вигоди від ОСОБА_6 була сформована органами досудового розслідування шляхом проведення негласних слідчих дій, а саме: контролю за вчиненням злочину та аудіо-, відео контролю особи.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 (співробітник ІНФОРМАЦІЯ_30 ) суду повідомив, що близько 10 років тому він приймав участь у проведенні процесуальних та слідчих дій у справі відносно ОСОБА_5 про вимагання та отримання неправомірної вигоди. Пам`ятає, що до нього звернувся заявник (ПІБ не пам`ятає) з тим, що у нього є магазин біля залізничної колії і у нього вимагають неправомірну вигоду у розмірі 500 доларів США. Після спілкування з цим заявником були внесені відомості до ЄРДР та проведені НСРД по припиненню правопорушення. Пам`ятає, що ОСОБА_5 зайшов у кабінет до заявника, після чого до кабінету зайшли співробітники ІНФОРМАЦІЯ_31 і знайшли у Кодексі кошти. ОСОБА_5 не заперечував, що Кодекс належить йому. Ці відомості були відображені у відповідному протоколі, що складався за результатами проведеної негласної слідчої (розшукової) дії. Під час вилучення коштів він не був присутній, але суму коштів точно пам`ятає - 500 доларів США, так як в процесі досудового розслідування озвучувалась саме така сума коштів.

Свідок ОСОБА_16 (заступник начальника оперативного підрозділу) суду показав, що у 2013 році він брав участь у проведенні слідчої дії, а саме: проводив відео зйомку огляду місця події, у кримінальному провадженні за фактом отримання ОСОБА_5 грошових коштів. Також розповідав, що коли співробітники поліції відкрили двері до кабінету ОСОБА_6 , то ОСОБА_5 збирався виходити і в руках тримав Кодекс, але, побачивши людей та відеокамеру, книгу кинув на підлогу. В подальшому, в цій книзі було знайдено грошові кошти, які описано у протоколі огляду. Також суду повідомляв, що під час зйомки виникали технічні проблеми, зокрема під час зйомки закінчилась плівка, тому слідчу дію зупиняли з метою усунення такої проблеми.

Слід зазначити, що порядок проведення негласних слідчих (розшукових) дій встановлений главою 21 КПК України. Крім того, загальні процедури організації проведення негласних слідчих дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні визначені Інструкцією про організацію проведення негласних слідчих дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженою спільним Наказом ГПУ, МВС, СБУ, ІНФОРМАЦІЯ_32 , МФУ, МЮУ за №114/1042/516/1199/936/1687/5 від 16.11.2012 року (далі Інструкція).

Відповідно до ч.2 ст.246 КПК України такі негласні слідчі (розшукові) дії, як: аудіо-, відео- контроль особи ( ст.260 КПК) та контроль за вчиненням злочину (ст.271 КПК) проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких та особливо тяжких злочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, спочатку 03.09.2013 року до ЄРДР було внесено відомості за ч.3 ст.15, ч.4 ст.368 КК України, а 05.09.2013 перекваліфіковано за ст.368 ч.4 КК України (особливо тяжкий злочин) а.с.237-239 т.5, і тільки 07.02.2014 до ЄРДР було внесено відомості щодо перекваліфікації на ч.4 ст.354 КК України злочин середньої тяжкості, при розслідуванні якого негласні слідчі дії проводити неправомірно з огляду на вищевказані вимоги ст.246 КПК (а.с.240 т.5).

Однією і, навіть, основною відмінністю складів зазначених злочинів є те, що суб`єктом злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України може бути лише службова особа, а злочину, передбаченого ст.354 КК України працівник, який не є службовою особою.

Саме ця обставина стала підставою для перекваліфікації дій ОСОБА_5 під час здійснення досудового розслідування. В той же час, з наданих суду доказів вбачається, що вже на етапі внесення відомостей до ЄРДР вбачалось, що ОСОБА_5 не є службовою особою.

Так, відомості до ЄРДР вносились прокурором ОСОБА_17 на підставі матеріалів, що надійшли: від ІНФОРМАЦІЯ_33 (рапорту старшого уповноваженого 1 сектору ІНФОРМАЦІЯ_34 ОСОБА_15 про виявлення кримінального правопорушення від 27.08.2013 року, пояснення ОСОБА_6 від 28.08.2013, довідки щодо посади, яку займає ОСОБА_5 , - а.с.242-245 т.5), а також матеріалів, що надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_35 (заяви ОСОБА_6 від 02.09.2013 року- а.с.247 т.5). Крім того, цим же прокурором 03.09.2013 року було прийнято заяву від ОСОБА_6 безпосередньо, про що складено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, що готується (а.с.233-236-т.5).

У всіх без виключення вказаних документах зазначено, що ОСОБА_5 займає посаду юриста відокремленого підрозділу « ІНФОРМАЦІЯ_19 » державного підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Тобто, займана ним посада не відповідає критеріям зазначеним у Примітці 1 до ст.364, в якій надано визначення поняття службової особи.

Таким чином, у прокурора ОСОБА_17 не було жодних підстав вважати ОСОБА_5 службовою особою та вносити відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 КК України.

Крім того, в подальшому, під час здійснення кримінального провадження, 10.09.2013 року в ході тимчасового доступу до речей і документів, яке відбулось на підставі ухвали слідчого судді, слідчий ознайомився та вилучив: наказ (розпорядження) №28/ос від 23.06.2008 про прийняття ОСОБА_5 на роботу, на посаду юрисконсульта ІІ категорії; накази (розпорядження) №22/ос від 16.06.2009 та №34/ос від 10.12.2010 - про переведення ОСОБА_5 на посаду юрисконсульта І категорії та провідного юрисконсульта відповідно, а також посадову інструкцію провідного юрисконсульта ОСОБА_5 , затверджену 12.04.2011 року, і довіреність на представлення інтересів підприємства а.с.212-225 т.5.

Таким чином, вже 10.09.2013 року слідчим було здобуто належні і допустимі докази того, що ОСОБА_5 є працівником ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який займав та займає посаду юрисконсульта, і не являється службовою особою цього підприємства. Вказані обставини було підтверджено і довідкою, складеною начальником відокремленого підрозділу « ІНФОРМАЦІЯ_19 » державного підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_14 а.с.130- т.7, яку в матеріали кримінального провадження було долучено ОСОБА_5 на початку жовтня 2013 року.

Враховуючи такі обставини, суд приходить до висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 за ст.368 ч.4 КК України, тобто, притягнення його до відповідальності за вказаним законом, було необґрунтованим, а здійснення досудового розслідування за цією статтею аж до лютого 2014 року - безпідставним.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Проте, на переконання суду органами досудового розслідування було порушено вимоги зазначеної норми, а безпідставне внесення відомостей до ЄРДР за більш тяжкою статтею, необґрунтоване повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст.368 ч.4 КК України, та здійснення досудового розслідування за злочином, суб`єктом якого ОСОБА_5 в силу займаної посади не міг бути, - призвело до отримання в ході такого досудового розслідування доказів з істотним порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Так, згідно позиції, що висловлена у Постанові Першої судової колегії ККС ВС від 20.03.2025, у справі №173/1115/16, перекваліфікація дій з тяжкого злочину на нетяжкий злочин не свідчить про незаконність проведення негласних слідчих (розшукових) дій у випадку коли факти, на які вказував слідчий у клопотанні, пройшли свою перевірку у слідчого судді та визнані обґрунтованими, а слідчим суддею надано відповідний дозвіл на проведення НСРД… Процесуальні документи на надання дозволу на проведення НСРД не є самостійними доказами у кримінальному провадженні, не є документами в розумінні ч.2 ст.99 КПК України, оскільки не містять зафіксованих та зібраних оперативними підрозділами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб. Ці документи ( у тому числі й відповідні постанови прокурора та ухвали слідчих суддів) повинні бути досліджені судом під час розгляду справи у суді першої інстанції з метою оцінки допустимості доказів, отриманих в результаті НСРД.

Але, оцінюючи надані прокурором та зібрані в ході проведення негласних слідчих дій докази, суд був позбавлений можливості перевірити такі факти та процесуальні документи про надання дозволу на проведення НСРД.

Зокрема, як вбачається з наданих суду доказів, у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 03.09.2013 -04.09.2013 року було проведено контроль за вчиненням злочину (а.с.1-2,195-198 т.6, а.с.248-250 т.5) та в ході його проведення аудіо-, відео- контроль особи (а.с.1-20,114,186-194 т.6).

Аудіо-, відеоконтроль особи є різновидом втручання у приватне спілкування, а тому згідно ст.260 КПК проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Рішення ж про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії як контроль за вчиненням злочину, відповідно до ч.4 ст.246 КПК та п.2.3 Інструкції, приймає виключно прокурор.

В той же час, згідно ч.8 ст.271 КПК України якщо при проведенні контролю за вчиненням злочину виникає необхідність тимчасового обмеження конституційних прав особи, воно має здійснюватися в межах, які допускаються Конституцією України, на підставі рішення слідчого судді згідно з вимогами Кодексу.

Аналогічна норма передбачена і п. 2.3.1 Інструкції, зокрема, в ній зазначено, що у разі прийняття прокурором рішення про проведення негласної слідчої (розшукової) дії, у ході якої необхідно провести іншу негласну слідчу (розшукову) дію, яка вимагає постановлення ухвали слідчого судді, слідчий, прокурор звертається до нього з клопотанням у порядку, передбаченому ст. 248 КПК України.

Як вбачається з протоколу огляду предметів від 04.09.2013 року (а.с.195-198 т.6) та протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 04.09.2013 року (а.с.248-250 т.5) ця негласна слідча дія проводилась старшим оперуповноваженим ВБКОЗ УСБУ в Сумській області ОСОБА_15 на підставі постанови прокурора ОСОБА_17 про проведення контролю за вчинення злочину від 03.09.2013 року №64т.

Проте, в ході судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 стороною обвинувачення вказана постанова суду не була надана, оскільки згідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_36 від 28.03.2016 року №1/813 така постанова була знищена 20.02.2014 року за актом №1/611/-дск (а.с.111 т.6), тобто до закінчення досудового розслідування, а, крім того, відомості про її прийняття в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, які додавались до обвинувального акту, всупереч вимогам ст.109 КПК України відсутні (а. с. 9-22 т.1).

Відсутність такої постанови позбавляє суд можливості встановити: які конкретно негласні слідчі (розшукові) дії було санкціоновано прокурором, щодо якої особи чи осіб, та чи діяли органи досудового розслідування при їх проведенні у межах та у спосіб, які передбачено у такій постанові, а також чим обґрунтовувалась необхідність проведення НСРД.

Інформація ж, що була надана на запит прокурора ОСОБА_18 . Прокуратурою Сумської області від 06.06.2016 року №20-307 вих.-16 (а.с.133-135 т.7) та якою сторона обвинувачення обґрунтовувала правомірність проведення негласних слідчих дій, не може бути взята судом до уваги, оскільки така інформація не дає можливості з`ясувати правові підстави та порядок застосування заходів, які тимчасово обмежують права і свободи особи, тобто, становлять основний критерій допустимості їх результатів як джерела доказів.

Крім того, вказана інформація містить розбіжності з доказами, що досліджувались судом.

Так, в інформації прокуратури Сумської області вказано, що матеріали щодо проведенням контролю за вчиненням злочину спеціального слідчого експерименту, що проводився на підставі постанови від 03.09.2013 року №64т, надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_36 (вих. №1/5332т від 19.09.2013) до Сумської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері 20.09.2013 року (вх. 51 т від 20.09.2013).

В той же час, згідно документів, що надані суду, а саме: супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_37 від 04.09.2013 року №1/4999 такі матеріали отримані Сумською прокуратурою з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері 05.09.2013 року за вхідним номером 3042.

Тобто, вхідні та вихідні номери, а також дати направлення та отримання документів не співпадають.

Крім того, в інформації ІНФОРМАЦІЯ_38 вказано, що: 26.09.2013 року старшим прокурором Сумської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_19 винесена постанова про розсекречення відомостей, що становлять державну таємницю, яка зареєстрована 26.09.2013 року за №79т та з клопотанням вказаного прокурора за №78 т від 26.09.2013 направлена до ІНФОРМАЦІЯ_36 за реєстром прокуратури №21 від 26.09.2013 року для розсекречення.

Але, жоден із документів, що був наданий суду та заявлявся стороною обвинувачення як такий, що був складався за результатами проведення контролю за вчиненням злочину (а.с.195-198 т.6, а.с.248-250 т.5), не містить відміток чи штампів про надання грифу таємності та розсекречення таких документів, як-то визначено главою V Інструкції.

Таким чином, відсутність постанови про проведення контролю за вчиненням злочину та наявність документів, що складені з порушенням встановленого чинним законодавством порядку, дає підстави стверджувати, що протокол огляду предметів від 04.09.2013 року (а.с.195-198 т.6) та протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 04.09.2013 року (а.с.248-250 т.5) є недопустимими доказами.

Така позиція суду повністю відповідає правовим позиціям, які висловлювались Верховним судом України в Постанові від 09.04.2015 у справі №5-229км15 та від 26.11.2015 у справі №5-2150км15 та Верховним судом у Постанові від 26 березня 2019 року у справі № 554/5204/17 (провадження № 51-6569 км18).

Аналогічною є і ситуація щодо доказів, отриманих органами досудового розслідування за результатами проведення аудіо-, відео контролю особи.

Так, згідно сталої практики ІНФОРМАЦІЯ_39 ( як приклад Постанова Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 199/4010/16-к (провадження № 51-3485км19, Постанова Першої судової палати ККС ВС від 06.05.2025 у справі №185/3086/16-к), відсутність ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій унеможливлює використання їх результатів у доказуванні.

В даному випадку, як вбачається з наданого протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контроль особи від 17.09.2013 року (а.с.2-20 т.6) така негласна слідча дія проводилась на підставі ухвали слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_40 за №1893-т від 03.09.2013 року.

Проте, під час судового розгляду сторона обвинувачення таку ухвалу суду не надала, а на запит суду ІНФОРМАЦІЯ_41 відповів, що надати ухвалу чи інформацію про її постановлення не є можливим через відсутність в апеляційному суді другого примірника зазначеної ухвали (а.с.155-т.6). В подальшому листом № 73 від 16.03.2017 року ІНФОРМАЦІЯ_41 повідомив, що слідчим суддею апеляційного суду за результатами розгляду клопотання в порядку вимог глави 21 КПК України 03.09.2013 року було постановлено ухвалу № 1893 т про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, передбаченої ст. 260 КПК України, терміном на 60 діб ( т. 11 а. с. 81 звор.)

Тобто, і в даному випадку суд не має можливості з`ясувати правові підстави та порядок застосування негласних слідчих дій, які тимчасово обмежували конституційні права і свободи ОСОБА_5 чи іншої особи, що становить основний критерій допустимості їх результатів як джерела доказів, а саме: встановити, які конкретно негласні слідчі (розшукові) дії були санкціоновані слідчим суддею, щодо кого саме та чи діяли правоохоронні органи у межах та у спосіб, передбачених відповідним судовим рішенням, а також чи вказував слідчий у клопотанні на факти вчинення саме тяжкого злочину і чи пройшли такі факти свою перевірку у слідчого судді та визнані обґрунтованими.

Знову ж таки, інформація, що була надана на запит прокурора ОСОБА_18 . Прокуратурою Сумської області від 06.06.2016 року №20-307 вих.-16 (а.с.133-135 т.7) містить розбіжності з інформацією, що міститься в протоколі (а.с.2-20 т.6).

Так, в інформації ІНФОРМАЦІЯ_38 вказано, що матеріали щодо виконання ухвали про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відео контроль особи від 03.09.2013 № 1893-т, надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_36 (вих. №1/5345т від 20.09.2013) до Сумської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері 25.09.2013 року (вх. 52 т від 25.09.2013).

В той же час, згідно відмітки на протоколі такі матеріали отримані Сумською прокуратурою з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері 20.09.2013 року за вхідним номером 51т.

Тобто, вхідні та вихідні номери, а також дати направлення та отримання документів не співпадають.

Крім того, в інформації прокуратури Сумської області вказано, що: 22.01.2014 року старшим прокурором Сумської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_19 винесена постанова про розсекречення відомостей, що становлять державну таємницю, яка зареєстрована 22.01.2014 року за №7т та з клопотанням вказаного прокурора за №8 т від 22.01.2014 направлена до ІНФОРМАЦІЯ_36 за реєстром прокуратури №3 від 22.01.2014 року для розсекречення.

В той же час, згідно відміток на протоколі УСБУ було знято гриф таємності з вказаного документу 30.09.2013 року згідно протоколу експертної комісії №102.

До того ж, як вбачається з матеріалів наданих суду, вже 19.11.2013 року прокурор надав слідчому доручення про повідомлення ОСОБА_5 щодо проведення негласних слідчих дій - аудіо-, відео контролю особи, а 20.11.2013 року на виконання такого доручення надіслав ОСОБА_5 відповідне повідомлення (а.с.204-205 т.7).

Тобто, згідно документів, які надано суду, розсекречення матеріалів щодо виконання ухвали про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відео контроль особи від 03.09.2013 № 1893-т відбулось у вересні 2013 року, а згідно повідомлення прокуратури Сумської області у січні 2014 року.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що за наявної розбіжності в інформації та відсутності ухвали слідчого судді такі докази, як: протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контроль особи від 17.09.2013 року (а.с.2-20 т.6), флеш-носій інформації з записом проведення негласної слідчої дії, який поміщено в пакет для речових доказів №1494168 (а.с.116 т.6), - слід визнати недопустимими доказами. Крім того, протокол огляду предметів від 20.11.2013 року (а.с.187-194 т.6) та висновок експерта №181/2 від 02.08.2024 року (а.с.135-140 т.15), які мають похідний характер, є недопустимими доказами згідно з доктриною «плодів отруєного дерева».

Також стороною обвинувачення в якості доказів надано суду:

-протокол огляду місця події (а.с.199-203 т.6), згідно якого органами досудового розслідування 04.09.2013 року в період часу з 14-11 год. до 16-42 год. було проведено огляд кабінету директора магазину « ІНФОРМАЦІЯ_15 » ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 та під час огляду вилучено пляшку коньяку, 2 бокали, Цивільний процесуальний кодекс та знайдені в цьому кодексі 5 купюр по 100 доларів США, а також купюра номіналом 500 грн.;

-протокол огляду вказаних предметів, а також тампонів зі змивами з рук ОСОБА_5 та постанова про визнання вказаних речей речовими доказами від 11.10.2013 року (а.с.211-218 т.6);

-висновок експерта №8405 від 24.09.2013 року (а.с.207-210 т.6), згідно якого на ватних тампонах зі змивами з рук ОСОБА_5 ,, а також на грошовій купюрі номіналом 500 грн. слідів спецзасобу (люмінофору) немає. В той же час, на поверхні 5 банкнот по 100 доларів СЩА і під палітуркою примірника Цивільного процесуального кодексу України було виявлено нашарування спеціальної речовини люмінофору.

Крім того, судом було досліджено речові докази, під час такого дослідження з`ясовано наступні обставини.

Так, постановою слідчого від 11.10.2013 року грошові кошти в сумі 500 доларів США, що були використані для документування протиправних дій і вилучені під час проведення огляду місця події 04.09.2013 та які належать ОСОБА_6 , були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000016 від 03.10.2013 за фактом вимагання неправомірної вигоди працівником ДП ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, поміщені до спецпакету №1847492 та вирішено їх зберігати в сейфі слідчого до вирішення питання по суті (а.с. 218 т.6).

В подальшому, згідно інформації, яку отримано прокурором під час здійснення судом нового розгляду справи (а.с. 100-108 т.15), грошові кошти досліджувались в судовому засіданні у справі за обвинуваченням ОСОБА_5 та 02.09.2018 року, після їх дослідження в суді, у зв`язку з тим, що судом ще не винесено остаточного процесуального рішення, пакет з речовими доказами №1494222, який був опечатаний стрічкою та печаткою «Для пакетів ІНФОРМАЦІЯ_42 » із зазначенням про вміст валютних цінностей у розмірі 500 доларів США, було передано до камери збереження речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_43 для подальшого їх зберігання.

Але, при розпечатуванні вказаного спецпакету 09.10.2019 року у службовому приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_44 (з метою виконання вироку ІНФОРМАЦІЯ_45 від 22.05.2017, що ухвалювався в даній справі і був скасований судом апеляційної інстанції), в спецпакеті було виявлено інший спецпакет №1494075, який містив 5 купюр номіналом 100 доларів США, які мали явні ознаки фальшивих купюр виготовлених за допомогою кольорового ксероксу, про що складено відповідний акт від 09.10.2019 року.

15.10.2019 за вказаним фактом внесені відомості до ЄРДР №0003057 та обставини перевірялись в рамках кримінального провадження, що здійснювалось ТУ ДБР, розташованого в місті Полтава, у зв`язку з чим 5 купюр номіналом 100 доларів США кожна, які містять ознаки фальшивих купюр, приєднані до матеріалів вказаного кримінального провадження в якості речових доказів.

Під час здійснення нового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 , після скасування вироку ІНФОРМАЦІЯ_45 від 22.05.2017, в судовому засіданні були досліджені речові докази - 5 купюр номіналом 100 доларів США кожна, після чого за клопотанням сторони захисту в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 було проведено судову технічну експертизу цих речових доказів.

Згідно висновку експерта №1192/1193 від 24.03.2025: надані на дослідження об`єкти п`ять сумнівних банкнот номіналом 100 доларів США кожна, основні зображення на яких нанесені струминним способом друку, за використаним способом друку та засобами захисту не відповідають банкнотам, що випущені Федеральними резервними банками Федеральної резервної системи США (а.с.190-199 т.15).

Таким чином, під час здійснення нового судового розгляду в суді першої інстанції через вищезазначені обставини не вдалось дослідити грошові кошти, які сторона обвинувачення вважала предметом злочину та які визнавались речовими доказами постановою слідчого від 11.10.2013 року.

Оцінивши в сукупності вказані докази, суд дійшов висновку про те, що відсутність спеціальної хімічної речовини на руках ОСОБА_5 свідчить про відсутність контакту останнього з предметом неправомірної вигоди.

Водночас, наявність спеціального нашарування на поверхні банкнот загальною сумою 500 доларів США та під палітурою Цивільного процесуального кодексу України, яка була встановлена висновком експерта №8405 від 24.09.2013 року (а.с.207-210 т.6), не дає підстав суду визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.354 КК України, оскільки одержання ОСОБА_5 грошових коштів не підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів, а усі докази, які отримані органом досудового розслідування під час проведення НСРД - контролю за вчиненням злочину та аудіо-, відео- контролю особи, як і похідні від них докази, визнані судом недопустимими.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, слід зазначити про те, що всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновків про те, що:

1)частина з них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, тому їх не можна покласти в основу обвинувачення,

2)інші докази як самі по собі, так і в сукупності прямо чи не прямо не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.

Згідно ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вказане встановлено і ст. 17 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Положення ст. 373 ч. 1 п. 3 КПК України передбачають, що у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

Враховуючи наведене, суд вважає, що сторона обвинувачення не довела належними і допустимими доказами, а також поза розумним сумнівом те, що обвинувачений ОСОБА_5 скоїв інкримінований йому злочин.

За таких обставин, ОСОБА_5 належить визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.354 КК України та виправдати.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України (а.с. 212-219 т.5, а с. 67, 218-219 т.6, а.с.79-120 т.7).

Керуючись ст.ст. 368, 370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.354 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю того, що в його діяннях наявний склад вказаного кримінального правопорушення.

Речові докази по справі:

-Накази, Посадова інструкція, довіреність, інші документи, що знаходяться в матеріалах судової справи, - після набрання вироком законної сили залишити зберігатись в матеріалах судової справи на а.с.212-219 т.5, а.с.79-117 т.7;

- носій інформації, що поміщений до пакету речових доказів №1494221, який зберігається в матеріалах справи, - після набрання вироком законної сили залишити зберігатись в матеріалах судової справи на а.с.67 т.6;

-ватні тампони зі змивами з рук ОСОБА_5 , контрольний зразок та зразок спеціальної речовини люмінофор, а також примірник Цивільного процесуального кодексу України, що поміщені в пакети №1847492 та №1847491 та згідно квитанції №26 поміщені до кімнати для збереження речових доказів ЛВ на ст. ІНФОРМАЦІЯ_46 - після набрання вироком законної сили - знищити;

- п`ять сумнівних банкнот номіналом 100 доларів США кожна, основні зображення на яких нанесені струминним способом друку, за використаним способом друку та засобами захисту не відповідають банкнотам, що випущені Федеральними резервними банками Федеральної резервної системи США, - після набрання вироком законної сили залишити зберігатись в матеріалах судової справи на а.с.199 т.15.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми.

Суддя