ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/858/25 Справа № 203/6846/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні чотирьох малолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.246 Кримінального кодексу України (далі-КК),-

В С Т А Н О В И Л А :

04 квітня 2025 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000076 від 05.02.2024 звернувся процесуальний керівник - прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 , в якому порушувалося питання про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 строком на 1 місяць, тобто до 11 травня 2025 року.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2025 року клопотання прокурора було задоволено та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 на 33 дні, тобто до 11 травня 2025 року, з утриманням в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» Міністерства юстиції України, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю, необґрунтованістю, невмотивованістю, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження та наданим стороною захисту доказам.

В обґрунтування зазначає, що клопотання прокурора не містить мотивованих та обґрунтованих висновків в частині зазначення ризиків, передбачених ст.177 КПК України підтверджених належними та допустимими доказами, які сторона обвинувачення обґрунтовано вважає наявно існуючими та ним встановленими, які б надавали підстави для продовження застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вважає, що мотивувальна частина оскаржуваної ухвали не містить висновків суду в частині зазначення доказів, які були досліджені судом в судовому засіданні та на підставі яких слідчий суддя вважав встановленими наявність ризиків, які б надавали підстави для продовження застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стверджує, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.246 КК не підтверджене належними та допустимими доказами, та без доведення стороною обвинувачення спричинення підозрюваним тяжких наслідків.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2025 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Під час апеляційного перегляду:

- захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали доводи поданої апеляційної скарги сторони захисту у повному обсязі та просили її задовольнити, застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, або визначити розмір застави;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позицію сторін, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом ч.3 ст.197 КПК строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини третьої, четвертої та п`ятої статті 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею не дотримано у повному обсязі, з огляну на наступне.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

ЄСПЛ стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про продовження строку дії до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень ЄСПЛ.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Мотивуючи своє рішення про задоволення клопотання прокурора та необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 на 33 дні, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, а саме: можливість підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, про існування якого свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях.

Разом з цим, слідчий суддя не зазначив обґрунтування продовження наявності ризиків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_7 знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що вказує на їх недоведеність прокурором в судовому засіданні, що не оспорюється стороною обвинувачення.

З такими висновками слідчого судді погоджується й суд апеляційної інстанції.

05.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.246 КК.

11.02.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, , передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.246 КК та 17.02.2025 о 13:45 год затримано в порядку ст.208 КПК.

18.02.2025 ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська стосовно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 53 дні, тобто до 11 квітня 2025 року, з утриманням у Державній установі Дніпровська установа виконання покарань №4 Міністерства юстиції України, без визначення розміру застави.

03.04.2025 постановою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_11 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 11 травня 2025 року.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає правильними висновки слідчого судді, який, з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 на 33 дні, тобто до 11 травня 2025 року.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.246 КК є неспроможними, оскільки при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою слідчий суддя не встановлює обставини обґрунтованості підозри, оскільки ці обставини входять до предмету доказування лише при застосуванні запобіжного заходу, а не під час вирішення питання про його продовження, і предметом доказування у такому випадку є продовження існування встановлених слідчим суддею Кіровського районного суду м. Дніпропетровська при застосуванні запобіжного заходу ризиків.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для продовження стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Отже, визначені ч.5 ст.199 КПК підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що зазначає у своїй апеляційній скарзі сторона захисту, у наданих матеріалах кримінального провадження відсутні.

На переконання апеляційного суду, аргументи сторони захисту та її посилання на наявність у підозрюваного ОСОБА_7 стійких соціальних зв`язків, родини та утриманців, чисельних подяк за активну громадську позицію та вагому підтримку Збройних Сил України у боротьбі з ворогом, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки це не спростовує висновку суду про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про можливість обрання підозрюваному ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, заслуговують на увагу колегії суддів з огляду на наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Крім того, у своїй практиці ЄСПЛ зазначив, що автоматична відмова у заставі в силу закону, без будь-якого судового контролю, несумісна з гарантіями статті 5 § 3 Конвенції (рішення у справі "Пірузян проти Вірменії", § 105; "S.B.C. проти Сполученого Королівства", § § 23-24). Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (рішення у справах "Тирон проти Румунії", § 37; "Смирнова проти Росії", § 59; "Пірузян проти Вірменії", § 94).

Оцінюючи потреби досудового розслідування по даному кримінальному провадженню у контексті засад верховенства права та недопущення дискримінаційного поводження з особою, беручи до уваги гарантії невідворотності кримінальної відповідальності за вчинення злочинів та презумпцію невинуватості і забезпечення доведеності вини, з огляду на обставини кримінального провадження та ступінь обґрунтованості підозри, апеляційний суд приходить до висновку, що у даному випадку безальтернативне тримання під вартою підозрюваного не відповідає засадам розумності і пропорційності застосування запобіжного заходу, а також не забезпечує справедливої рівноваги між публічним інтересом демократичного суспільства та необхідністю поважати право на свободу.

Згідно з приписами п.п.2,3 ч.5 ст.182 КПК розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Застава як запобіжний захід у розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слугує меті забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків. Тому її розмір визначається особистістю підозрюваного, його майновим становищем, стосунками з іншими особами.

Таким чином, враховуючи практику ЄСПЛ та тривалість перебування підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів вважає, що у даному випадку є потреба у визначенні підозрюваному застави, як альтернативного запобіжного заходу, в розмірі 6000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 18 168 000,00 грн, яка є пропорційною та помірною щодо особи підозрюваного ОСОБА_7 , враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів, розмір попередньо встановлених збитків завданих кримінальними правопорушеннями, його роль у їх вчиненні, а також майнового, сімейного стану підозрюваного ОСОБА_7 , який є фізичною особою-підприємцем, та наявності вищевказаного ризику, а також вважає такий розмір застави достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, та який буде належним запобіжником для встановленого ризику, що належним чином забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права підозрюваного ОСОБА_7 .

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 слід задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2025 року скасувати на підставі п.2 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.411 КПК, у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до положень ст.ст.197,199 КПК, з визначенням застави у розмірі 6000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 18 168 000, 00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 182-183, 194 та 404, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.246 КК задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 33 дні, тобто до 11 травня 2025 року, з утриманням в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» Міністерства юстиції України.

Встановити заставу у розмірі 6000 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 18 168 000,00 гривень.

На підставі ч.5 ст.194 КПК у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом;

- не відлучатися із с. Васильківка Синельниківського району Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- утриматись від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави ОСОБА_7 підлягає негайному звільненню з-під варти та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановити термін дії покладених судом на ОСОБА_7 обов`язків до 11 травня 2025 року, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що у разі невиконання ним покладених на нього цією ухвалою обов`язків, застава звертається у дохід держави.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4