Справа № 752/322/25
Провадження №: 1-кп/752/1526/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження № 0002667, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Єрчики Попільнянського району Житомирської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта середня спеціальна, розлучений, має на утриманні батьків похилого віку, працевлаштований у Комунальному підприємстві "Київблагоустрій", раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що 08.09.2024 близько 20 год 50 хв, керуючи технічно справним транспортним засобом - легковим автомобілем марки "Dacia" моделі "Logan", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у м. Києві по сухому, чистому дорожньому покриттю третьої смуги руху від правого краю проїзної частини від Одеської площі у напрямку вул. Д. Луценка, зокрема, біля будинку № 2 по вул. Лятошинського ОСОБА_5 порушив вимоги п. "б" п. 2.3 та п. 18.4 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 "Про Правила дорожнього руху" (зі змінами (надалі по тексту - Правила дорожнього руху), адже, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зменшував швидкість автомобіль, який рухався у сусідній смузі, проявив неуважність, не зменшив швидкість та, виїхавши на нерегульований пішохідний перехід, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно руху водія.

Так, зазначені підпункт та пункт Правил дорожнього руху визначають наступне:

- для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, правильно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керуванням цим засобом в дорозі (п. "б" п. 2.3);

- якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека (п. 18.4).

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку ОСОБА_5 виявилися у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем марки "Dacia" моделі "Logan", державний номерний знак НОМЕР_1 , повинен був відреагувати на зменшення швидкості руху іншого транспортного засобу, що рухався у сусідній смузі та, відповідно, також зменшити швидкість руху або ж навіть зупинитися, і, продовжувати рух, лише після того як переконається, що на пішохідному переході не має людей, для яких він може становити перешкоду або ж небезпеку. При цьому, водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_7 отримав, виходячи з критерію "небезпека для життя", тяжкі тілесні ушкодження, а саме: відкритий перелом діафізів правої великогомілкової та малогомілкової кісток (рана з нерівними краями в нижній третині правої гомілки по латеральній поверхні (вище місця переломів); багатоуламкові переломи нижньої третини діафізів правої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків).

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. "б" п. 2.3, п. 18.4 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, що доводиться висновками експертів та показанням обвинуваченого.

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення винною у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин. Позиція обвинуваченого.

Вказаних висновків суд дійшов з огляду на те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті та повністю визнав свою вину, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього діяння, так як він повністю погоджується з встановленими органом досудового розслідування обставинами, що викладені у обвинувальному акті.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого та тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів і процесуальних витрат, а також інших, які дозволяють встановити наявність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження.

Так, допитаний у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_5 надав показання, за змістом яких він повністю підтвердив дату, час і місце настання дорожньо-транспортної пригоди, підтвердив, що він дійсно керував технічно справним автомобілем марки "Dacia" моделі "Logan", державний номерний знак НОМЕР_1 , близько 21-ї години рухався за кермом з Борщагівки у напрямку Одеської площі, займав крайню ліву смугу, праворуч від нього їхало інше авто. На нерегульованому пішохідному переході сталася дорожньо-транспортна пригода через наїзд на пішохода. Він не помітив пішохода, не бачив як він переходив дорогу або ж біг. Після інциденту допоміг пішоходу підвестися та перейти у безпечне місце. Хто саме викликав поліцію не пам`ятає. Мав чинний на той час поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів у компанії "BBS Insurance", протягом 3-х днів повідомив свою страхову компанію про настання страхового випадку. ОСОБА_7 перерахував 10 000,00 грн на платіжні реквізити, які надав йому потерпілий. Вважає, що решту виплати має здійснювати страхова компанія.

Покази обвинуваченого у судовому засіданні послідовні, логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності позиції.

Також обвинувачений на уточнюючі запитання зазначив, що керує транспортними засобами різних розмірів багато років, має двох дорослих дітей, опікується батьками похилого віку, які потребують догляду і допомоги, керування транспортними засобами входить до його службових обов`язків.

За наслідками проведення медичного огляду ОСОБА_5 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, будь-якого з перелічених станів не встановлено, що доводиться висновком Комунального некомерційного підприємства "Київська міська наркологічна лікарня "Соціотерапія" від 09.09.2024.

Безпосередньо досліджені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними.

Отже, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку про повну доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за вище встановлених обставин.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає.

Мотиви призначення покарання.

Під час судових дебатів сторони оголосили свої міркування щодо міри необхідного покарання, зокрема, прокурор просив суд врахувати позицію потерпілої сторони, визнання вини щире каяття обвинуваченого, часткове відшкодування шкоди потерпілому, позитивну характеристику, просив про призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України із застосування приписів ст. 75 КК України та установленням іспитового строку, без позбавлення права керування транспортними засобами .

Представник потерпілого підтримав позицію прокурора, підтвердив перерахування ОСОБА_5 ОСОБА_7 10 000,00 грн.

Захисник просив суд врахувати, що кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України є необережним злочином, просив не позбавляти підзахисного права керування транспортними засобами з огляду на місце роботи обвинуваченого та необхідність працювати в умовах сьогодення.

Обвинувачений у ході судових дебатів й останнього слова висловив щире каяття, приніс вибачення потерпілому, просив не застосовувати до нього додаткове покарання, мотивуючи це тим, що керування транспортними засобами є одним з його службових обов`язків та сприятиме належному догляду за старенькими батьками.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд враховує кваліфікацію кримінального правопорушення, яке є необережним тяжким злочином, обставини, які пом`якшують покарання за п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України - щире каяття ОСОБА_5 , яке полягає у відвертому особистому осуді своєї поведінки, негативному морально-психологічному ставленні до скоєного, визнанні обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення, у тому числі, їх часу, місця, способу вчинення; за п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України - добровільне відшкодування завданого збитку в сумі 10 000,00 грн з урахуванням страхування цивільної відповідальності; п. 2-1 ч. 1 ст. 66 КК України - надання іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення .

В якості обставини, яка пом`якшує покарання за ч. 2 ст. 66 КК України, суд визнає вчинення злочину вперше, відсутність притягнень ОСОБА_5 , до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що доводиться відомостями інформаційно-аналітичної системи Міністерства внутрішніх справ України, а також наявність на утриманні батьків 1951 року народження; відшкодування шкоди потерпілому без очікування судового рішення та виплат від страховика.

Також приймається до уваги особа обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки (був одружений, має дітей 1992 та 2002 року народження, має постійне місце проживання та реєстрації, де характеризується добре, працевлаштований в Комунальному підприємстві "Київблагоустрій" Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), обіймає посаду електромонтера та за сумісництвом виконує обов`язки водія , тривалий час працює в одному й тому ж колективі, де характеризується добре, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, опікується батьками похилого віку.

Обставин, які обтяжують покарання за ст. 67 КК України в обвинувальному акті не вказано, судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України та враховує при цьому, що метою покарання має стати перевиховання та виправлення, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки та 6 місяців. При цьому суд знаходить можливим звільнити ОСОБА_8 від відбуття покарання з випробуванням у порядку приписів ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків за п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. На думку суду виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства з огляду на наведені вище дані про його особу, обставини, які пом`якшують покарання та наявність особистих стимулів до виправлення і неповторення подібних порушень у майбутньому.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом суд вважає за можливе не застосовувати з мотивів того, що ОСОБА_5 має значний стаж кермувальника, раніше не притягався відповідальності (ні адміністративної, ні кримінальної) за порушення Правил дорожнього руху, вчинене кримінальне правопорушення не спричинено зухвалими діями обвинуваченого, і перебування за кермом обвинуваченого становить опору для близьких та напряму впливає на можливості оперативного реагування комунальних служб міста Києва в умовах постійних воєнних загроз для життя і здоров`я громадян, цілісності міської інфраструктури, приватних домоволодінь та ін. під час повномасштабної війни Російської Федерації проти України. Суд враховує також і думку представника потерпілого в частині непризначення додаткового покарання.

З огляду на викладене, керуючись принципом індивідуалізації покарання, застосування до ОСОБА_5 додаткового покарання видається надмірно суворим, таким, що становитиме суттєвий соціально-особистісний тягар для обвинуваченого, і не видається необхідним у демократичному суспільстві.

Цивільний позов.

У межах кримінального провадження потерпілий заявив цивільний позов від 31.01.2025 про стягнення 95 461,00 грн майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що складається з вартості витрат, понесених для відновлення здоров`я, 200 000,00 грн моральної шкоди. Також заявленими до стягнення є 3 000,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Згідно з поданим позовом 08.09.2024 близько 20 год 50 хв у м. Києві біля будинку № 2 по вул. Лятошинського сталася дорожньо-транспортна пригода з вини водія ОСОБА_5 , який керував технічно справним автомобілем марки "Dacia" моделі "Logan", державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив п. "б" п. 2.3, п. 18.4 Правил дорожнього руху, допустивши наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який переходив дорогу в межах нерегульованого пішохідного переходу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тяжке тілесне ушкодження - відкритий перелом діалізів правої великогомілкової та малоголінкової кісток. Отримані ушкодження потягли необхідність звернення за медичною допомогою та лікування, що супроводжувалося значними матеріальними витратами на придбання ліків і матеріалів для проведення хірургічної операції, а також ліків та інших медичних препаратів для проходження лікування під час реабілітаційного періоду після операції. На придбання ліків і матеріалів станом на 31.01.2025 витрачено 95 461,44 грн, що підтверджується платіжними документами Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", фіскальними чеками та випискою з медичної картки № 10803, виданої Комунальним некомерційний підприємством "Київська міська клінічна лікарня № 7" від 18.09.2024 (в частині проходження лікування та призначення лікарських препаратів).

Також у позові зазначено, що кримінальним правопорушенням ОСОБА_7 спричинено крім матеріальної, ще і значну моральну шкоду, яка виразилась у нестерпному болі, негативних емоціях та постійних переживаннях з приводу дорожньо-транспортної пригоди та отриманих внаслідок неї тілесних ушкоджень, а також у втручанні в звичний спосіб життя, втраті відчуття захищеності, тощо.

Так, ОСОБА_7 зазначає, що з часу, коли трапилася дорожньо-транспортної пригоди й по день подачі позову він постійно намагається поновити свої порушені права, його життя перенасичене негативними емоціями та психічними переживаннями. Після вказаної події зазнав пригнічення, роздратування у зв`язку із неможливістю змиритись із суттєвими змінами у житті. Постійно перебуває у напруженому психологічному стані. З часу пригоди значно погіршився його емоційно-психічний стан, а саме: має пригнічений настрій, тривогу, загальну слабкість, значне погіршення сну, посилення дратівливості, погіршення здоров`я, почуття обурення. Крім того, потерпілий зазначає, що він залишається непрацездатним, пересувається на милицях, не в змозі виконувати багато важливих життєвих функцій без сторонньої допомоги, в нього значно зменшилося коло спілкування серед друзів та рідних з якими спілкувався до події 08.09.2024, його постійно переслідують думки про те, що стан здоров`я неможливо буде відновити до попереднього рівня, і це поглиблює негативні переживання внаслідок порушення соціальної та особистої адаптації. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінено в сумі 200 000,00 грн.

До цивільного позову приєднано (у засвідчених копіях) виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого з діагнозом та лікувальними і трудовими рекомендаціями, рахунок-фактуру від 11.09.2024 № 280 (набір імплантів остеосинтезу на Мом пілона) на суму 80 500,00 грн та платіжний документ банківської установи на суму 80 500,00 грн про оплату за цим рахунком, товарний чек від 12.09.2024 на суму 3 046,10 грн та фіскальний чек на його оплату (допоміжні та витратні матеріали для медичних процедур), фіскальні чеки з фармацевтичних установ від 19.09.2024 на суму 652,90 грн, від 07.10.2024 на суму 400,00 грн, від 13.09.2024 на суму 481,80 грн, від 18.09.2024 на суму 322,90 грн, від 19.09.2024 на суму 160,20 грн, від 07.10.2024 на суму 300,00 грн, від 09.09.2024 на суму 7 421,20 грн, від 13.09.2024 на суму 1 581,30 грн, від 25.10.2024 на суму 595,00 грн (придбання медичних препаратів, допоміжних та витратних матеріалів), розрахунок витрат на правничу допомогу та платіжний документ банку про перерахування 3 000,00 грн, договір про надання правової допомоги від 27.01.2025 № 27-01/25, ордер.

Представник потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_4 підтримав цивільний позов, підтвердив обставини перерахування ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 10 000,00 грн та обставини того, що ОСОБА_7 звертався до страхової компанії ОСОБА_5 з заявою про виплату страхового відшкодування.

Під час розгляду цивільного позову захисник пояснив, що цивільна відповідальність ОСОБА_5 як водія була застрахована в страховій компанії "BBS Insurance", розмір витрат на лікування, які поніс ОСОБА_7 , ОСОБА_5 не оспорює, проте цей розмір охоплюється лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю за страховим полісом і ці витрати має нести страхова компанія.

Для дослідження судом захисник подав (у засвідчених копіях) поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.08.2024, укладений між Акціонерним товариством "Страхова компанія "ББС Іншуран" та ОСОБА_5 щодо забезпеченого транспортного засобу марки "Dacia" моделі "Logan", державний номерний знак НОМЕР_1 , повідомлення від ОСОБА_7 від 08.09.2024 про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором ОСЦПВВНТЗ щодо шкоди, завданої здоров`ю та життю (оформлено на бланку Акціонерного товариства "Страхова компанія "ББС Іншуран"), заяву щодо напряму виплати та/або доплати страхового відшкодування від 08.09.2024 від ОСОБА_7 (оформлено на бланку Акціонерного товариства "Страхова компанія "ББС Іншуран"), письмові відомості про страховий випадок.

Обвинувачений заперечень проти цивільного позову не навів.

По суті цивільного позову суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 128 КПК України унормовано, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків в розумінні п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У ч. 1 та ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачається, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. До збитків, серед іншого, відносяться втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Нормами ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 та ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Заслухавши пояснення сторін за цивільним позовом, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши та об`єктивно оцінивши письмові докази, покази у частині, що стосується цивільного позову, суд зазначає, що вимоги в частині 95461,44 грн доводяться поданими платіжними документами і медичною документацією. Також суд зазначає, щообвинувачений визнається винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, визнає свою вину, а тому вчинене ОСОБА_5 діяння об`єктивно завдало ОСОБА_7 майнових втрат, а також потягло за собою зміни у звичному способі життя потерпілого, спричинило тривалі та глибокі болісні відчуття на фізичному рівні, спричинило негативні емоції, втрату працездатності, переживання про подальший стан здоров`я та про можливість відновлення попередньої рухової активності, втрату відчуття захищеності. У зв`язку з цим, суд вбачає наявним склад цивільного правопорушення, а саме: протиправні дії ОСОБА_5 внаслідок необережності, їх шкідливий результат у вигляді майнових втрат і моральних страждань потерпілого, причинний зв`язок між протиправними діями і завданою шкодою майнового і немайнового характеру, а також вину обвинуваченого.

У той же час щодо наявності підстав для задоволення цивільного позову в межах цієї кримінальної справи, то суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 128 КПК України унормовано, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вказувалося вище, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" (в редакції, що діяла станом на момент виникнення правовідносин) страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, що діяла станом на момент виникнення правовідносин) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, що діяла станом на момент виникнення правовідносин) встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, що діяла станом на момент виникнення правовідносин) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно з п. 24.1 ст. 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

У постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17 зазначено, що внаслідок заподіяння під час дорожньо-транспортної пригоди шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час дорожньо-транспортної пригоди шкоди (настання страхового випадку) винуватець дорожньо-транспортної пригоди не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як було встановлено судом, 08.09.2024 з вини обвинуваченого (цивільного відповідача) відбулась дорожньо-транспортна пригода, на момент скоєння якої цивільно-правова відповідальність цієї особи була застрахована згідно з полісом ЕР-222666908 Акціонерним товариством "Страхова компанія "ББС Іншурашс", забезпеченим транспортним засобом є автомобіль, яким керував обвинувачений (цивільний відповідач).

Таким чином, цивільний позивач, як потерпілий, набув право отримати відшкодування матеріальної, заподіяної його здоров`ю, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проте обов`язок виплатити відповідне відшкодування виник не у цивільного відповідача (обвинуваченого), а в Акціонерного товариства "Страхова компанія "ББС Іншурашс", яке прийняло на себе обов`язки страховика цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу марки "Dacia" моделі "Logan", державний номерний знак НОМЕР_1 (розмір франшизи 3 200,00 грн, розмір страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду спричинену здоров`ю 320 000,00 грн, за шкоду спричинену майну 160 000,00 грн).

Отже цивільний позивач неправомірно вимагає відшкодування шкоди, заподіяної його здоров`ю, з ОСОБА_5 , який є неналежним відповідачем за цими вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що предявлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

При цьому суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №147/66/17, від 14.06.2023 у справі № 125/1216/20), яка зазначила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності

У зв`язку з викладеним, належним відповідачем за вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю позивача, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є Акціонерне товариство "Страхова компанія "ББС Іншурашс", адже розмір заявлених за цивільним позовом вимог в частині відшкодування школи здоров`ю повністю охоплюються лімітом страхової суми на одного потерпілого.

Такого відповідача до відповідальності за цивільним позовом цивільним позивачем, який був представлений професійним захисником, не заявлено.

Визначення особи, яка має відповідати за позовом є правом позивача.

За наведеного вище обґрунтування цивільний позов в частині позовних вимог про стягнення 95 461,44 грн залишається без задоволення, адже не ОСОБА_5 має відповідати за таким позовом.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000,00 грн суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, що діяла станом на момент виникнення правовідносин) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

За приписами ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, що діяла станом на момент виникнення правовідносин) страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Як вже було встановлено судом, цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобуDacia" моделі "Logan", державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована Акціонерним товариством "Страхова компанія "ББС Іншурашс" відповідно до полісу № ЕР222666908 (розмір франшизи 3 200,00 грн, розмір страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду спричинену здоров`ю 320 000,00 грн, за шкоду спричинену майну 160 000,00 грн).

Доводи позивача щодо спричинення йому моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, які наведені у позовній заяві є достатньо обґрунтованими.

Проте на момент постановлення цього вироку розмір моральної шкоди не може бути визначений судом з об`єктивних причин, адже в силу приписів ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, що діяла станом на момент виникнення правовідносин) страхувальник наразі ще не визначив розмір майнової шкоди, яку він виплачуватиме потерпілому ОСОБА_7 та від якої частково залежить правильна сума, яку може бути стягнуто з обвинуваченого (цивільного відповідача).

В абсолютних правовідносинах, у разі, якщо б потерпілий ОСОБА_7 , отримавши вирок у кримінальному провадженні, звернувся до страхової компанії з вимогами про виплату страхового відшкодування, то першочергово б саме страхова компанія приймала рішення про відшкодування витрат лікування та, в межах цієї суми - про виплату 5 % моральної шкоди.

Станом на час постановлення вироку вимоги про стягнення моральної шкоди з винуватця дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням приписів ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, що діяла станом на момент виникнення правовідносин) є такими, що заявлені передчасно.

Визначення у цьому кримінальному провадженні судом розміру моральної шкоди за відсутності рішення страховика про виплату страхового відшкодування не вбачається за можливе, оскільки суд, за умов невірного вибору цивільним позивачем відповідача за цивільним позовом в частині матеріальної шкоди та наявності всіх підстав для відмови у позові в частині стягнення 95 461,44 грн, позбавлений можливості надавати оцінку наявності чи відсутності підстав для стягнення витрат зі страхової компанії, а звідси, і доказам, поданим для обґрунтування розміру цих позовних вимог, які підлягають відхиленню.

Так, у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 199/6524/18 міститься позиція, згідно з якою, якщо позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема, їх не пред`явлено до страховика, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

На переконання суду, задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, визначення ступеню впливу протиправної необережної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 на звичний спосіб життя потерпілого, його болісні відчуття й емоційні переживання без настання умови, передбаченої спеціальною нормою законодавства (ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") є передчасним та не зможе засновуватися на правильному розрахунку.

У той же час відмова у задоволенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди при завершенні розгляду цього кримінального провадження та постановленні судового рішення по суті справи, несе у собі ризики неможливості заявлення потерпілим ОСОБА_7 у подальшому вимог про стягнення моральної шкоди зі страховика, з винуватця у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_5 у претензійному та/або судовому порядку. У зв`язку з цим, суд вважає за справедливе залишити без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди.

Дійшовши такого висновку, суд зважає на приписи чинного КПК України, які визначають випадки залишення без розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 326 - неприбуття цивільного позивача, його представника; ч. 3 ст. 129 - виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення), а також випадки залишення позовної заяви без розгляду за ст. 257 УПК України), проте зважає на засади гуманності, верховенства права, складовою чого є справедливість.

Заявлені до стягнення з цивільного відповідача витрати на професійну правничу допомогу у цій ситуації суд покладає на цивільного позивача, адже задоволення позовних вимог не відбувається.

Розгляд цивільного позову відбувся за відсутності потерпілого, який був представлений професійним адвокатом та з урахуванням відомостей від адвоката ОСОБА_4 про те, що його довіритель не прибуватиме до суду, адже пересувається на милицях і йому це видається складним.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід не обирався і підстав для його застосування суд не вбачає.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до правил, передбачених ст. 100 КПК України.

У порядку ст. 124 КПК України на обвинуваченого покладаються документально підтверджені витрати на залучення експерта, що складаються з вартості проведеного експертного дослідження у сумі 6 058,24 грн.

На підставі вищевказаного, керуючись ст. 349, 368, 370, 374, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та 6 (шість) місяців без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, тривалістю 1 (один) рік та 6 (шість) місяців.

Згідно з приписами ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місця роботи.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта, що складаються з вартості проведеного експертного дослідження за висновком судової експертизи № 4719-Е від 22.11.2024 в сумі 6 058 (шість тисяч п`ятдесят вісім) грн 24 коп.

Речовий доказ - автомобіль марки "Dacia Logan", державний номерний знак НОМЕР_1 , який повернуто ОСОБА_5 , залишити у його володінні/керуванні/розпорядженні.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 в частині стягнення 95 461,44 грн матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 в частині стягнення 200 000,00 грн моральної шкоди залишити без розгляду.

Процесуальні витрати з оплати професійної правничої допомоги за цивільним позовом покласти на цивільного позивача.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення за винятком підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України (щодо обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційноїскарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1