КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3889/2025
ЄУН: 758/1322/25 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 1 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 1 квітня 2025 року продовжено обраний обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у задоволенні клопотання захисника про скасування обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання іншого запобіжного заходу, або зменшення розміру застави; задоволено клопотання прокурора; запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 30 травня 2025 року включно. Визначений розмір застави у межах 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1514000,00 гривень у національній грошовій одиниці, залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої

ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою скасувати обраний обвинуваченій запобіжний захід для проходження військової служби за контрактом осіб рядового складу або визначити запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або зменшити розмір застави в межах частини 5 статті 182 КПК України.

Захисник обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що в порушення приписів КПК України, клопотання слідчого не містить посилання на матеріали, які б підтверджували висновки слідчого про наявність ризиків, зазначених у його клопотанні, обґрунтування неможливості запобігання ризикам більш м`яким запобіжним заходом, в тому числі із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, а також виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Крім цього, клопотання не містить посилання на докази, які підтверджують необхідність подальшого тримання обвинуваченої під вартою. Дане порушення прямо свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання.

Крім цього, як зазначає захисник, з матеріалів, наданих на адресу суду, не представляється можливим встановити місце вчинення кримінального правопорушення на території Подільського району міста Києва, або на території під юрисдикцією УП в метрополітені ГУ Національної поліції міста Києва, у зв`язку з чим досудове розслідування здійснювалось з порушенням правил підслідності.

Захисник вказує, що під час досудового розслідування стороною обвинувачення не зібрано доказів щодо наявності у підозрюваної умислу не виконувати укладені цивільно-правові угоди на час їх укладання та відсутності у неї реальної можливості для їх виконання. З аналізу матеріалів НСРД вбачається, що ОСОБА_8 тривалий час здійснювала господарську діяльність зі збуту та постачання товарів, зокрема, аналогічних тим, які, нібито, не були поставлені потерпілим, тобто, вона тривалий час здійснювала таку діяльність, продовжувала її здійснювати після початку співпраці з потерпілими, у тому числі і на користь потерпілих. Вказане, на переконання захисника, свідчить про реальну можливість ОСОБА_8 виконувати укладені нею цивільно-правові зобов`язання та їх виконання.

При цьому захисник посилається на доведеність того, що ОСОБА_8 виконано більшу частину зобов`язань перед ОСОБА_10 ; з протоколу допиту потерпілого ОСОБА_11 від 16 червня 2024 року, ОСОБА_8 надавались ОСОБА_11 пояснення щодо обставин неможливості забезпечення поставки товарів; з протоколу допиту потерпілої ОСОБА_12 від 28 червня 2024 року вбачається, що ОСОБА_8 надавались ОСОБА_12 пояснення щодо обставин неможливості забезпечення поставки товарів, а також повернуто частину раніше отриманих від неї грошових коштів за поставку дронів.

Окремо захисник наголошує на тому, текст повідомлення про підозру містить посилання про, нібито, проведення потерпілими закупівель товарів у ОСОБА_8 для потреб підрозділів Збройних Сил України, як волонтерів та благодійних організацій, однак, при цьому у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які документи на підтвердження звернення військових щодо їх забезпечення такими дронами, що свідчить про здійснення потерпілими, в першу чергу, саме комерційної діяльності з їх перепродажу та поставки до ЗСУ.

Також захисник звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження свідчать про наявність у ОСОБА_8 цивільно-правових зобов`язань щодо поставки товару або щодо повернення грошових коштів.

При цьому, матеріали кримінального провадження не містять достатніх доказів відсутності у ОСОБА_8 реального наміру виконувати умови домовленостей з потерпілими, а усі зібрані стороною обвинувачення докази доводять лише факт існування цивільно-правових угод, укладених між

ОСОБА_8 та потерпілими, а також обставини перерахування грошових коштів останніми на її користь. Окрім того, матеріали НСРД прямо вказують на те, що ОСОБА_8 не відмовилася виконувати свої зобов`язання, але в силу об`єктивних обставин не змогла цього робити вчасно.

Захисник наголошує, що зі спливом певного часу з моменту повідомлення особі про підозру в матеріалах кримінального провадження вже мають бути конкретні фактичні дані та інформація, які підтверджують причетність підозрюваного до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а не абстрактні та узагальнені твердження про обґрунтованість підозри. Крім цього, надані на адресу суду матеріали свідчать про наявність у ОСОБА_8 цивільно-правових зобов`язань щодо поставки товару або щодо повернення грошових коштів. При цьому матеріали НСРД прямо вказують на те, що ОСОБА_8 не відмовилася виконувати свої зобов`язання, але в силу об`єктивних обставин не змогла цього робити вчасно.

За таких обставин, на переконання захисника, має місце неналежне виконання цивільно-правових зобов`язань, наслідком яких є виключно цивільна відповідальність ОСОБА_8 .

Також окрему увагу захисник звертає на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри в частині вчинення останньою кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_13 , яке полягає у, нібито, заволодінні 266991,2 USDT(TRC20) останнього, в результаті невиконання ОСОБА_8 свого обов`язку з постачання квадрокоптерів. З урахуванням раніше викладених обставин часткового виконання ОСОБА_8 своїх зобов`язань перед ОСОБА_13 у розмірі 284823 USDT(TRC20), захисник зауважує, що детального дослідження потребує питання віднесення криптовалютних активів, які використовувались розрахунковим засобом у вказаних договірних зобов`язаннях, до категорії майна. Питання ототожнення криптовалютних активів з віртуальними активами, тобто, включення їх до категорії речей, а відтак і до категорії майна, має бути врегульоване відповідним законом. Разом з цим, станом на момент повідомлення про підозру ОСОБА_8 відповідний закон законодавцем прийнято, але станом на сьогодні він не набрав законної сили. Крім цього, як вказує апелянт, відповідно до офіційного роз`яснення Національного банку України від 10 листопада 2014 року, Національний банк України розглядає «віртуальну валюту/криптовалюту» Bitcoin як грошовий сурогат, який не має забезпечення реальною вартістю і не може використовуватися фізичними та юридичними особами на території України як засіб платежу, оскільки це протирічить нормам українського законодавства. При цьому, USDTтак само як і Bitcoinє віртуальною валютою/криптовалютою. Разом з цим в Українському законодавстві відсутні правові підстави, визначення вартості криптовалютних активів, їх обмінного курсу, тощо. Зазначене вище, як наголошує захисник, підтверджується також відповіддю Національного банку України від 11 листопада 2024 року на адвокатський запит, в якому останнім було зазначено, що в Україні наразі не створено правове поле для проведення в Україні операцій з віртуальними активами. Враховуючи викладене,на думку захисника, в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину в частині незаконного заволодіння криптовалютними активами ОСОБА_13 у розмірі 266991,2 USDT(TRC20), що додатково свідчить про необґрунтованість обвинувального акту.

Також, як зазначає захисник, пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення є неповним, містить значну кількість суперечностей та невідповідностей. Ні виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, ні формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не містять основних елементів складу злочину інкримінованих ОСОБА_8 , зокрема, щодо часу та місця вчинення злочину як елементів об`єктивної сторони, а також мотиву, мети його вчинення та форми вини як обов`язкових елементів суб`єктивної сторони. Також обвинувальний акт не містить відомостей щодо наявності у ОСОБА_8 спільного умислу на вчинення єдиного кримінального правопорушення щодо трьох потерпілих одночасно - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , у зв`язку з чим обвинуваченою, нібито, вчинено одне триваюче кримінальне правопорушення щодо усіх трьох потерпілих.

Також захисник наголошує на невідповідності інкримінованих обставин юридичній кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення. Викладені в обвинувальному акті обставини заволодіння ОСОБА_8 майном кожного з потерпілих, на переконання захисника, не можуть вважатись одним триваючим злочином та, навпаки, мають ознаки складу злочину окремого кримінального правопорушення щодо кожного з потерпілих, оскільки кожний з них є завершеним в момент отримання обвинуваченою майна, а саме 13 липня 2023 року, 31 липня 2023 року та 4 жовтня 2023 року. Крім цього, навіть не зважаючи на наведені обставини відсутності в обвинувальному акті відомостей щодо наявності єдиного злочинного наміру (єдиного умислу та загальної мети) обвинуваченої на вчинення єдиного злочину щодо трьох потерпілих, є помилковим застосування кваліфікуючої ознаки в частині вчинення злочину відносно потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 в «умовах воєнного стану» при кваліфікації дій за ч. 5 ст. 190 КК України, оскільки така кваліфікуюча ознака передбачена лише для кваліфікації злочину за ч. 3 ст. 190 КК України та застосовується лише за наявності обставин заподіяння значної шкоди потерпілому. При цьому, ч. 5. ст. 190 КК України не містить посилання на дії, передбачені іншими частинами цієї статті (як наприклад стаття 191 КК України), що не допускає застосування кваліфікуючих ознак під час кваліфікації діяння зі інших частин статті 190 КК України. За таких обставин, як наголошує захисник, вчинення злочину в умовах воєнного стану може бути інкриміновано обвинуваченій лише як обтяжуюча обставина, однак обвинувальний акт таких відомостей не містить.

Окрім того, захисник вказує, що стороною обвинувачення в обвинувальному акті не враховано обставини зміни закону про кримінальну відповідальність, які внесено у періоди вчинення

ОСОБА_8 інкримінованих їй правопорушень.

Також захисник зазначає, що відсутні достатні підстави вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вказує прокурор; звертає увагу на те, що прокурор у клопотанні не зазначив посилань на конкретні докази в обґрунтування кожного ризику, чим порушив вимоги КПК України до змісту клопотання, що є окремою підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Щодо спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду, то захисник зазначає, що вказаний ризик обґрунтовано стороною обвинувачення тяжкістю покарання, яке передбачене за інкриміновані кримінальні правопорушення, а також можливістю ОСОБА_8 виїхати до Європейського Союзу. Проте, аргументи сторони обвинувачення жодним чином не вказують на намір обвинуваченої переховуватися від органів досудового розслідування і суду. Обвинувачена є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, не має шкідливих звичок, характеризується позитивно. Матеріали справи не містять будь-яких відомостей, які негативно характеризують обвинувачену. Вказані обставини свідчать про сталі соціальні зв`язки та про позитивну репутацію обвинуваченої, яка не вчинить спроб переховуватися заради уникнення ймовірного покарання. Крім того, після розірвання шлюбу з батьком своєї дитини, він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і неповнолітня дитина залишається проживати разом із підозрюваною. Під час застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, неповнолітня дитина перебуває разом із бабусею - матір`ю ОСОБА_8 , яка є пенсійного віку та не може належним чином забезпечувати виховання, розвиток та навчання неповнолітньої дитини, яка потребує допомоги із онлайн навчанням, а також належного матеріального забезпечення.

Щодо відсутності ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, захисник зазначає, що станом на час звернення з цим клопотанням обвинувальний акт у кримінальному провадженні вже передано до суду. Речі та документи, які сторона обвинувачення може використати як докази, вже вилучені та перебувають у розпорядженні прокурора, а інші доказі на цій стадії не можуть бути здобуті. Обвинувачена не має будь-якого доступу до таких речей і документів, і відтак не може жодним чином спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що свідчить про відсутність відповідного ризику.

Крім того, наявність потерпілих і свідків у кримінальному провадженні не може свідчити про неможливість скасування обвинуваченій запобіжного заходу, із застосуванням заборони спілкування з певними особами. Більш того, у ході досудового розслідування потерпілі та свідки неодноразово допитані, усі можливі покази останніми надано, при цьому ОСОБА_8 жодним чином не зацікавлена у здійсненні будь-якого впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. Також, за час досудового розслідування та судового розгляду, не виявлено будь-яких доказів, що ОСОБА_8 має намір впливати, самостійно або через довірених осіб на свідків та потерпілих.

Також захисник вказує про те, що відомості про особу обвинуваченої не підтверджують її причетність до вчинення протиправних дій в минулому, схильність до них, що не дає підстав дійти висновку про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Окрім зазначеного вище, сторона захисту звертає увагу суду судову практику, де особам обирається інший, не пов`язаний з триманням під вартою, запобіжний захід.

З урахуванням особистих характеристик обвинуваченої, конкретних обставин справи, а також тривалості утримання під вартою, захисник вважає, що подальше застосування найсуворішого запобіжного заходу є невиправданим. Враховуючи аналогічність правових позицій, захисник вважає, що перебування обвинуваченої ОСОБА_8 під дією запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незаконним та несправедливим. Окрім того, захисник звертає увагу, що військовою частиною НОМЕР_1 вивчено та відібрано ОСОБА_8 як кандидата для призову на військову службу за контрактом на посаду діловода служби інфраструктурного забезпечення. При цьому, навіть у випадку наявності підстав невідповідності ОСОБА_8 вимогам до проходження військової служби за контрактом, військова частина НОМЕР_1 готова призвати ОСОБА_8 як добровольця на військову службу за призовом під час мобілізації. Вказані обставини зазначені у відповідній письмовій згоді військової частини НОМЕР_1

№ 1571/3131 від 22 березня 2025 року. Надання ОСОБА_8 можливості проходити військову службу надасть їй можливість матеріально забезпечувати осіб, які перебувають у неї на утриманні, приймати участь відсічі збройної агресії, що принесе значно більшу користь суспільству та державі ніж її перебування під вартою.

Щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, то захисник наголошує на непропорційності визначеного розміру застави. Захисник вказує, що ОСОБА_8 , відповідно до відомостей, наявних в інформаційних базах даних, зареєстрована, як фізична особа-підприємець (податковий номер НОМЕР_2) (далі - ФОП ОСОБА_8 ) За період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2023 року, ФОП ОСОБА_8 здійснювала підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування. Відомості, отримані з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків свідчать про те, що ОСОБА_8 стабільного доходу не мала. Окрім того, сума нарахованого доходу за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2023 року є непропорційною до розміру визначеної застави. Зокрема через те, що з довідки про доходи вбачається, що сума нарахованого доходу ОСОБА_8 у сукупному розмірі за 2 роки складає 1181602,78 грн., що, як зазначає захисник, майже в 3 рази перевищує розмір визначеної застави. Таким чином, визначення для ОСОБА_8 застави у розмірі найвищої межі, визначеної пунктом 3 частини 5 статті 182 КПК України, що становить 908 400,00 грн, забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, оскільки, з урахуванням її майнового стану звернення застави в дохід держави у зазначеному розмірі, нестиме загрозу її втрати. Визначений суддею розмір застави в сумі 1514000, 00 грн. фактично є безальтернативним для обвинуваченої, оскільки є непосильним, непомірним та таким, що не узгоджується з її майновим станом та членів її сім`ї.

Враховуючи всі обставини, на переконання захисника, вони свідчать про необґрунтованість поданого стороною обвинувачення клопотання, недоведеність наявності та актуальності ризиків, передбачених статті 177 КПК України та невідповідність розміру застави майновому стану підозрюваного та обставинам, що характеризують його особу, а слідчим суддею допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для його скасування та постановлення нового рішення.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченої та її захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши наявні матеріали, а також долучені стороною захисту під час апеляційного розгляду, обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000018, внесеного до ЄРДР 26 січня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України.

На стадії підготовчого судового засіданняпрокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмір 1514000 грн. (один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) грн., яке обґрунтовано викладенням обставин висунутого обвинувачення ОСОБА_8 , посиланням на докази на підтвердження висунутого обвинуваченого, а також наявністю ризиків, встановлених у кримінальному провадженні.

Щодо наявності ризиків, то прокурор вказав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 під час здійснення досудового розслідування, не втратили своєї актуальності та продовжують існувати на даний час, а тому наявна необхідність в обранні під час проведення підготовчого судового засідання аналогічного запобіжного заходу відносно обвинуваченої, оскільки саме такий запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 та надасть можливість в розумні строки розглянути скерований на адресу суду обвинувальний акт.

На той факт, що ОСОБА_8 буде переховуватись від суду, на переконання прокурора, вказує те, що, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинення інкримінованих злочинів, санкція яких передбачає лише покарання у виді позбавлення волі, ОСОБА_8 намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання та неявкою у судові засідання. Також прокурор наголосив на тому, що ОСОБА_8 може виїхати до країн Європейського Союзу, так як більшість часу проживала за межами України.

На той факт, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків та потерпілих, вказує те, що остання з метою уникнення кримінальної відповідальності може здійснювати вплив шляхом погроз, вмовляння, підкупу, може схиляти свідків та потерпілих до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 особисто знайома з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

Також, на переконання прокурора, на той факт, що ОСОБА_8 вчинятиме інші кримінальні правопорушення чи продовжить кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, вказує те, що остання тривалий час займалася протиправною діяльністю, а, окрім того, під час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні встановлено новий факт злочинної діяльності останньої.

Будь-який інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що не зможе запобігти ризикам вчинення інших злочинів, продовження злочину, у якому підозрюється, ризику впливу на свідків, потерпілих та особливо ризику переховування від суду, а тому на переконання прокурора, вказаним ризикам може запобігти тільки запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Поряд з цим, з посиланням на положення ч. 3 ст. 183 КПК України, прокурор вважає можливим визначити обвинуваченій розмір застави з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченої, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченою, у разі сплати застави, покладених на неї.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_9 заперечив щодо клопотання прокурора про продовження обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та заявив клопотання про скасування обраного запобіжного заходу або визначення запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою або зменшення розміру застави.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачена підтримали клопотання захисника ОСОБА_9 .

Прокурор та потерпілі заперечили щодо клопотання захисника ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано.

За результатами розгляду клопотань суд першої інстанції, вивчивши матеріали, враховуючи конкретні обставини справи та особу обвинуваченої, дійшов висновку, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченій запобіжного заходу, не зменшились настільки, щоб зробити висновок про доцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, що клопотання прокурора про продовження на стадії судового провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, оскільки на даний час є наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, а саме, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, представника потерпілого та свідків, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, що підтверджується наявністю іншого кримінального провадження № 0001314 від 13 листопада 2023 року за ч. 3 ст. 201-2, ч.1 ст. 209 КК України.

Суд дійшов висновку, що на даний час застосування інших більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченій є недостатнім, а утримання обвинуваченої під вартою буде сприяти забезпеченню виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні у розумні строки.

За наведеного, суд дійшов висновку, що клопотання захисника не підлягає до задоволення.

З таким рішенням місцевого суду погоджується й колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Так, положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам особи:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, при тому, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та враховує, що з наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження обвинуваченій строку тримання під вартою вирішено на стадії підготовчого судового засідання, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_8 за інкримінованим їй обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набула статусу обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення підлягає перевірці судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника в частині висунутого обвинувачення, кваліфікації дій обвинуваченої, порушень вимог КПК України під час досудового розслідування. Не вправі давати таку оцінку на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки така оцінка, як і оцінка доказам, обставинам інкримінованих кримінальних правопорушень, кваліфікації дій обвинуваченої може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є непереконливими.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, наслідків, тяжкості, даних про особу обвинуваченої, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до даних, які містять в наявних матеріалах, обвинувачена є ФОПом, раніше не судима.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, - за які передбачене покарання у виді позбавлення волі відповідно на строк від 3 до 8 років позбавлення волі та від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Колегія суддів, з урахуванням обставин інкримінованих ОСОБА_15 злочинів, що полягає у заволодінні грошовими коштами потерпілих на загальну суму 10498644,39 грн. та ТОВ «ТД ДЖСМ» на загальну суму 466796 грн. 00 коп., та покарання, яке можебути призначене останній у разі доведення її винуватості, погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинувачену переховуватися від суду з метою уникнути покарання у разі доведеності їївинуватості у вчиненні інкримінованихїй злочинів, і наведені обставини у своїй сукупності свідчать про наявність ризику переховування ОСОБА_8 .

За наведених обставин доводи захисника про відсутність такого ризику не є переконливими.

При цьому з наявних матеріалів встановлено, що тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку суду про продовження існування у даному провадженні ризиків.

З урахуванням наявних та встановлених саме на час постановлення оскаржуваної ухвали даних, те, що судовий розгляд не розпочатий по суті, свідки та потерпілі не допитані, а суд може посилатися на ті докази, які безпосередньо сприймав під час судового розгляду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, з урахуванням обізнаності обвинуваченої з усіма наявними матеріалами кримінального провадження, а також доводів, наведених у цій частині у клопотанні прокурора.

Окрім того, з огляду на те, що ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні злочинів з корисливих мотивів, з урахуванням встановлених на даний час обставин, є небезпідставним ризик вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення або продовження інкримінованого кримінального правопорушення, про що свідчить і не спростовані стороною захисту відомості про наявність іншого кримінального провадження № 0001314 від 13 листопада 2023 року відносно обвинуваченої за ч. 3 ст. 201-2, ч.1 ст. 209 КК України. При цьому колегія суддів враховує, що наявність стійких соціальних зв`язків та місця роботи, про що наголошує захисник, жодним чином не вплинула на мотиви вчинення обвинуваченою інкримінованих їй дій, а тому на даному етапі судового провадження відсутні підстави вважати, що вказаний ризик зменшився.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що застосування такого запобіжного заходу, як передача обвинуваченої на поруки, неможлива у зв`язку з відсутністю безпосередньо відповідних осіб, яких суд вважав би такими, що заслуговують на довіру та яким зобов`язаний роз`яснити обов`язки, а також їхнього письмового зобов`язання про те, що вони зобов`язуються за необхідності доставити обвинувачену в суд на першу про те вимогу, поручаються за виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків відповідно до ч. 5 статті 194 КПК України; даних, які характеризують вказаних осіб; за наявності небезпідставного на даному етапі ризику переховування, з врахуванням того, що в Україні введено воєнний стан і обвинувачена має можливість виїхати за межі України, - як домашній арешт або особисте зобов`язання, оскільки такі запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим на даний час ризикам кримінального провадження та можуть негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які продовжують існувати, з огляду на відомості про особу обвинуваченої, зважаючи на обставини інкримінованих обвинуваченій злочинів, судом першої інстанції при вирішенні питання продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою прийнято рішення про можливість застосування до обвинуваченої альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1514000,00 гривень у національній грошовій одиниці, з покладенням, у разі внесенні застави, обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на непомірність розміру застави колегія суддів вважає непереконливими, з урахуванням такого.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак, згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З огляду на положення ст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, на переконання колегії суддів, місцевий суд, врахувавши всі обставини, які встановлені на час прийняття оскаржуваного рішення, дійшов правильного висновку про визначення обвинуваченій застави у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на неї, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачена вирішить не зникати через побоювання втратити заставу.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, не порушує її прав, а тому підстав вважати такий розмір завідомо непомірним колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги захисника спростовуються встановленими обставинами, а тому колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, з призначенням обвинуваченій альтернативного запобіжного заходу у виді застави з визначенням її розміру, який буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачена вирішить не зникати через побоювання втратити заставу, з покладенням на неї передбачених законом обов`язків, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 1 квітня 2025 року, якою продовжено обраний обвинуваченій запобіжний захід у виді тримання під вартою до 30 травня 2025 року включно та визначений розмір застави у межах 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514 000,00 гривень, залишено без змін, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4