КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 14.07.2025 задоволено клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке вилучено у ході проведення обшуку у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 66, де знаходиться робочий кабінет ОСОБА_6 , а саме на:

- службову записку від 04.06.2025 №69 щодо укладення контракту з директором ДП "НТУ «Перспективні технології» ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАНУ для укл. контракту з ОСОБА_8 , 1 арк., 1 прим.;

- контракт між НАНУ (Органом управління майном) та ОСОБА_9 . Про призначення на посаду директора ДП «НТУ «Перспективні технології» ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАНУ на термін з 06.06.2025 по 05.06.2030р. у 3-х прим., по 7 арк.;

- друкований аркуш з чорновими записами щодо результатів позапланової діяльності ТОВ «ТЕХНОПАРК» 1 арк, 1 прим.;

- 480 000 гривень та 12 200 доларів США.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою _____________________________________________________________________________

Справа № 760/16779/25 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6051/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

відмовити у задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на 480 000 гривень та 12 200 доларів США та повернути вказане майно.

Апелянт зазначав, що повний текст оскаржуваної ухвали він отримав лише 22.07.2025, у зв`язку з чим вважає наявними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказував, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05.06.2025 не було надано дозволу на вилучення грошових коштів, а тому вони були вилучені групою слідчих безпідставно.

Крім того, під час проведення обшуку ОСОБА_6 надав підтвердження щодо походження виявлених та вилучених грошових коштів, зокрема Договір купівлі-продажу транспортного засобу, а також повідомив про наявність позики на частку грошових коштів, і в подальшому відповідну розписку та довідку про доходи було надано до суду.

Будь-яких інших відомостей щодо причетності виявлених та вилучених грошових коштів до кримінального провадження стороною обвинувачення не надано.

Власник майна ОСОБА_6 не є підозрюваним чи обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, а твердження прокурора про те, що ОСОБА_6 здійснював координацію діяльності підприємства не відповідає ні статуту підприємства, ні його посадовим обов`язкам та не підтверджується фактичними обставинами.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який не заперечував проти здійснення судового розгляду без участі прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто за участю представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , із проголошенням у судовому засіданні вступної та резолютивної частини ухвали.

Повний текст оскаржуваної ухвали проголошено 14.07.2025 у відсутності учасників судового провадження.

Як зазначив апелянт, та підтверджується даними наявної у справі розписки, повний текст оскаржуваної ухвали вручено представнику ОСОБА_5 22.07.2025, тоді як подано апеляційну скаргу засобами потового зв`язку 23.07.2025.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, оскільки стороні захисту не були відомі мотиви прийнятого рішення до отримання нею повного тексту оскаржуваної ухвали - 22.07.2025, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000083 від 08.04.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ДП «Дослідний завод спецелектрометалургії Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона», зловживаючи службовим становищем, з метою отримання неправомірної вигоди для себе, здійснюють протиправну діяльність спрямовану на часткове привласнення грошових коштів призначених для фінансування державного оборонного замовлення, в результаті якої відбувається виготовлення неякісних боєприпасів та їх подальша передача на озброєння Збройних Сил України, що перешкоджає законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

ДП «ДЗ СЕМ ІЕЗ» підпорядковується «Науково-технічного комплексу Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона», а координацію за діяльністю зазначеного державного підприємства здійснює заступник генерального директора з економіки ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва 05.06.2025 надано дозвіл на проведення обшуку за робочим місцем ОСОБА_6 , розташованим за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 66, де знаходиться робочий кабінет останнього, з метою відшукання первинних бухгалтерських документів та чорнових записів.

Згідно даних протоколу обшуку від 16.06.2025, цього ж дня проведено обшук за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 66, де виявлено та вилучено службову записку від 04 червня 2025 №69 щодо укладення контракту з директором ДП "НТУ "Перспективні технології" ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАНУ для укл. контракту з ОСОБА_8 , 1 арк., 1 прим.; контракт між НАНУ (Органом управління майном) та ОСОБА_9 . Про призначення на посаду директора ДП "НТУ "Перспективні технології" ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАНУ на термін з 06.06.2025 по 05.06.2030р. у 3-х прим., по 7 арк.; друкований аркуш з чорновими записами щодо результатів позапланової діяльності ТОВ ТЕХНОПАРК 1 арк, 1 прим.; 480 тис грн. та 12 200 доларів США (308 купюр по 1000 грн, 342 купюр по 500 грн, 5 купюр по 50 доларів, 2 по 20 доларів, 10 доларів (1 купюра), 119 купюр по 100 доларів).

Постановою слідчого ГУ СБ України у м. києві та Київській області ОСОБА_11 від 16.06.2025 вищевказане майно, виявлене та вилучене в ходу обшуку за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 66, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

17.06.2025 прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, яке вилучено у ході проведення обшуку у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 66, де знаходиться робочий кабінет ОСОБА_6 , а саме на:

- службову записку від 04.06.2025 №69 щодо укладення контракту з директором ДП "НТУ «Перспективні технології» ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАНУ для укл. контракту з ОСОБА_8 , 1 арк., 1 прим.;

- контракт між НАНУ (Органом управління майном) та ОСОБА_9 . Про призначення на посаду директора ДП «НТУ «Перспективні технології» ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАНУ на термін з 06.06.2025 по 05.06.2030р. у 3-х прим., по 7 арк.;

- друкований аркуш з чорновими записами щодо результатів позапланової діяльності ТОВ «ТЕХНОПАРК» 1 арк, 1 прим.;

- 480 000 гривень та 12 200 доларів США.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 14.07.2025 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вищевказане майно у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 480 000 гривень та 12 200 доларів США, які були вилучені у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 66, де знаходиться робочий кабінет ОСОБА_6 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту вказаних грошових коштів.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно ніким не оскаржена, а відтакколегією суддів не перевіряється.

Із висновками слідчого судді щодо наявності підстав для накладення арешту на вилучені грошові кошти з метою їх збереження як речових доказів погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого та наклав арешт на вилучені в ході обшуку у робочому кабінеті ОСОБА_6 грошові кошти, з тих підстав, що вказане майно може бути набуте кримінально протиправним шляхом чи отримане унаслідок вчинення кримінального правопорушення, у встановленому законом порядку визнане речовим доказом, а відтак відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за місцем роботи ОСОБА_6 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути втрачене, відчужене чи передане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на майно з дотриманням вимог закону, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучені грошові мають законне походження, зокрема частина грошових коштів отримана унаслідок продажу транспортного засобу, а інша частина є позикою, не спростовують висновків слідчого судді, викладених у оскарженій ухвалі, про наявність підстав для висновку про відповідність вилучених грошових коштів ознакам речових доказів.

Долучені апелянтом до матеріалів клопотання податкові відомості про доходи ОСОБА_6 , копія договору купівлі-продажу транспортного засобу 8048/2024/4795233 від 31.07.2024 року, укладеного між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_12 (покупець), про продаж автомобіля на суму 400 000 грн., та копія розписки ОСОБА_6 від 18.03.2024 про отримання ним у борг грошових коштів у розмірі 13 000 доларів США від ОСОБА_13 в якості безвідсоткової позики, самі по собі не можуть бути належним підтвердженням тієї обставини, що саме вказані грошові кошти зберігались у робочому кабінеті ОСОБА_6 до моменту їх вилучення 16.06.2025 в ході обшуку.

Крім того, зогляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Посилання представника власника майна на те, що фактичними обставинами не підтверджуєтьсядоводи сторони обвинувачення здійснення ОСОБА_6 координації діяльності підприємства, колегія суддів вважає передчасними.

Наявні на момент розгляду клопотання відомості не перешкоджають накладенню арешту на майно за наведених стороною обвинувачення підстав, та на даному етапі досудового розслідування сукупність долучених до клопотання матеріалів є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, вилученого за місцем роботи ОСОБА_6 .

Доводи апелянта про те, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05.06.2025 про надання дозволу на обшук, не було надано дозвіл на вилучення грошових коштів, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора в частині арешту такого майна, оскільки положеннями ч. 7 ст. 236 КПК України передбачено можливість тимчасового вилучення речей, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та накладення в подальшому арешту на таке майно, за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

При цьому, у даному випадку прокурором дотримано вимоги абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання про арешт майна направлено до суду засобами поштового зв`язку 17.06.2025, тобто на наступний день після тимчасового вилучення майна.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 задовольнити та поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3