У Х В А Л А

10 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Слідчий суддя Покровського районного суду міста Кривого Рогу ОСОБА_1 за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого СВ ВП № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у кримінальному провадженні № 0011750 від 18.06.2025, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, українця, військовослужбовця Збройних Сил України за мобілізацією оператора 1 вогнеметного відділення взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не маючого, інвалідності не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

встановила таке.

До суду звернувся старший слідчий із зазначеним клопотанням про застосування тримання під вартою на строк 60 діб. Обґрунтував його таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час загальної мобілізації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_3 , перебуваючи на посаді оператора 1 вогнеметного відділення взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи в умовах воєнного стану з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, 10.05.2025 близько о 22:00 годині солдат ОСОБА_4 самовільно, без дозволу командира залишив район зосередження взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), командуванню про причини самовільного залишення району зосередження не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, та був незаконно відсутній на службі по 08.09.2025, тобто до тих пір, поки був затриманий працівниками правоохоронних органів в приміщенні ВП №3 Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області, тим самим вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин) було припинене.

09 вересня 2025 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Слідчий вважає, що є такі ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, з боку підозрюваного:

- передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України: підтверджується тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Усвідомлюючи суворість можливого покарання, у разі доведення його вини, підозрюваний може намагатися переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначеного покарання.

- передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину, можливі наслідки та загрозу призначення йому суворого покарання, перебуваючи на волі з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вчинити самокалічення, симулювати хворобу, використати підроблені медичні документи або вдатися до іншого обману з метою уникнення перебування в умовах ізоляції до завершення судового розгляду;

- передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у можливості вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення або продовження злочину, у якому він підозрюється: ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та вид можливого покарання, уже вчинив тяжкий злочин, що свідчить про його схильність до протиправної поведінки та вказує на ймовірність вчинення ним нових кримінальних правопорушень у разі перебування на волі.

Також встановлено, що підозрюваний не має постійного місця роботи та легальних джерел доходу, що унеможливлює забезпечення його існування у законний спосіб. Відсутність фінансових ресурсів може спонукати його до вчинення нових кримінальних правопорушень корисливого характеру з метою здобуття коштів для власного утримання, у разі перебування на волі.

Позиція учасників у судовому засіданні.

В судовому засіданні прокурор на задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наполягав.

Підозрюваний заперечив проти застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, пояснив, що з 2022 року пішов служити добровільно, втомився, хотів пожити нормальним цивільним життям, не переховувався та не збирається надалі переховуватися, якщо треба служити далі готовий продовжити службу в ЗСУ. До вступу в ЗСУ був офіційно працевлаштований на підприємстві Кривого Рогу.

Захисник також заперечив проти застосування тримання під вартою і взагалі запобіжних заходів. У разі висновку судді про необхідність застосування запобіжного заходу просив розглянути можливість більш м`якого запобіжного заходу або застави. Зазначив, що заявлені ризики необґрунтовані, підозрюваний співпрацює зі слідством, планує повернутися на службу в ЗСУ; вони разом вже зробили запит до військової частини щодо можливого його повернення.

Досліджені матеріали, встановлені фактичні обставини. Застосовані норми права та оцінка суду.

Слідчий суддя встановила, що відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР 18.06.2025 за № 30011750 за правовою кваліфікацією ч. 5 ст. 407 КК України з викладом обставин, що відповідає зазначеному у клопотанні (а. с. 5-6, 9).

Рапортом старшого слідчого в ОВС третього слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_8 , повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за підписом командира в/ч НОМЕР_1 від 22.05.2025 (а. с. 13), матеріалами службового розслідування в/ч НОМЕР_1 (а. с. 14-44), протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від 08, 09.09.202549 підтверджується обґрунтована підозра.

Затримано ОСОБА_4 08.09.2025 о 19:00 год (а. с. 59).

09 вересня 2025 року ОСОБА_4 було вручено повідомлення про підозру, що він сам підтвердив у судовому засіданні.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за скоєння якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини термін «обґрунтована підозра» у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин ( справа «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» («Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»; Заяви № 12244/86; 12245/86; 12383/86; Рішення від 30.08.1990, § 32).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя встановила наявність обґрунтованої підозри (описано вище в цій ухвалі) та погоджується з доводами прокурора про наявність ризиків переховування від органів досудового слідства або суду та продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 . Визнаючи ці ризики, суддя враховує, серед іншого, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які зазначили, що під час затримання ОСОБА_4 08.09.2025 він повідомив, що не збирається повертатися до військової частини.

Мотиви суду щодо запобіжного заходу, який слід застосувати щодо підозрюваного, та інші питання.

Згідно з ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 176 КПК України визначено запобіжний захід тримання під вартою.

Отже, приписи зазначеної норми імперативні, і у слідчого судді немає дискреції (можливості вибору з декількох варіантів) у цьому питанні.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Слідчий суддя, оцінюючи можливість застосування застави, враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , ризик подальшого переховування, продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, відсутність підтвердження міцних соціальних зв`язків у підозрюваного, відсутність офіційних джерел доходів. Тому слідчий суддя дійшла висновку про недоцільність застосування застави.

З урахуванням встановлених обставин справи та особи підозрюваного слідчий суддя дійшла висновку про неможливість обрання іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, до підозрюваного, а також недоцільність призначення застави.

Враховуючи зазначене, керуючись ст. 176, 177, 178, 181, 183, 194, 196, 202, 395 КПК України, слідчий суддя

постановила:

клопотання старшого слідчого СВ ВП № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, який рахувати з моменту затримання 08 вересня 2025 року о 19:00 годині, без права внесення застави.

Строк дії ухвали становить до 06 листопада 2025 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення; може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 11 вересня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1