печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за клопотанням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/56731/23-к від 14.12.2023 у кримінальному провадженні № 0000076 від 05.01.2023,-

ВСТАНОВИВ:

14.08.2025 до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/56731/23-к від 14.12.2023 у кримінальному провадженні № 0000076 від 05.01.2023.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000076 від 05.01.2023. Нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється Офісом Генерального прокурора.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.12.2023 у справі № 757/56731/23-к клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про накладення арешту на нерухоме майно задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно у вигляді позбавлення права на відчуження, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що Офісом Генерального прокурора здійснюється нагляд за додержанням законів у кримінальному провадженні № 0000076 від 05.01.2023 року за фактом привласнення та розтрати майна ТОВ «Європабуд» та ПП «Вектра Плюс» шляхом підроблення офіційних документів, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 191 КК України.

Як вказано в ухвалі, управитель ПП «Вектра Плюс» ОСОБА_6 у період з 16.06.2021 по теперішній час здійснила продаж квартир, розташованих в житлових будинках по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 , що належить вищевказаному підприємству, за заниженою ринковою вартістю від 4000 до 6000 гривень за один квадратний метр.

Згідно свідчень брата померлого - ОСОБА_7 , ОСОБА_6 уклала договори купівлі-продажу майнових прав на квартири датовані 2007-2021 роком від імені померлого чоловіка ОСОБА_8 , в результаті чого здійснила підроблення його підпису, тобто здійснила підробку документів, та після уклала з покупцями акти прийому-передачі квартир датовані 2022 роком, тобто вже після смерті ОСОБА_8 , та, наразі, вже реалізувала 68 квартир за двома адресами, а саме: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

У вказаній ухвалі слідчий суддя також посилається на довідку ріелторської компанії «Світ нерухомості» ФОП « ОСОБА_9 », у якій зазначена середня вартість квартири у новобудові за адресою:

1) АДРЕСА_3 складає: у 2022 році від 600-700 доларів США, у 2021 році від 650-680 доларів США, у 2019 році від 650-680 доларів США;

2) АДРЕСА_2 складає: у 2022 році від 700-780 доларів США, у 2021 році від 750-800 доларів США, у 2019 році від 750-850 доларів США.

В ухвалі також вказано про те, що в ході досудового розслідування були допитані свідки, які повідомили слідству про ціну, за яку придбали квартири по АДРЕСА_3 .

Отже, взявши до уваги курс долара за ставкою НБУ станом на 01.01.2021 та 01.01.2022, у взаємозв`язку з ціною зазначеною свідками при купівлі квартири та довідкою ріелторської компанії «Світ нерухомості» ФОП « ОСОБА_9 », слідчий суддя прийшов до висновку, що вказане у клопотанні прокурора нерухоме майно продано по заниженій вартості.

Ані прокурором у клопотанні про арешт майна, ані слідчим суддею в ухвалі від 14.12.2023 не наведено аргументів на підтвердження можливості використання належного заявникам нерухомого майна як доказу у кримінальному провадженні № 0000076 від 05.01.2023 року за фактом привласнення та розтрати майна ТОВ «Європабуд» та ПП «Вектра Плюс» шляхом підроблення офіційних документів, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 191 КК України. Тобто, в ухвалі слідчого судді від 14.12.2023 не зазначено яким чином арештоване нерухоме майно - квартира, яка належить заявникам, як річ може доводити ті чи інші обставини кримінального провадження, відкритого за фактом привласнення та розтрати майна ТОВ «Європабуд» та ПП «Вектра Плюс» шляхом підроблення офіційних документів.

В даному випадку мається на увазі, що нерухоме майно як річ очевидно не може бути доказом привласнення та розтрати майна підприємств шляхом підроблення офіційних документів, що залишилось поза увагою слідчого судді під час постановлення ухвали від 14.12.2023 та призвело до необґрунтованого накладення арешту на майно.

Причому зі змісту ухвали від 14.12.2023 не зрозуміло, чим саме окрім вищевказаної довідки керувався прокурор та слідчий суддя приходячи до висновку, що належне мені майно була набуте мною у власність за заниженою вартістю, оскільки належних доказів заниженої вартості об`єктів нерухомості за цією адресою до клопотання не надано і слідчим суддею такі докази не досліджувались.

Представник власника майна в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Адвокат ОСОБА_10 на електронну адресу суду направив клопотання про розгляд справи за відсутності заявника.

Представник Офісу Генерального прокурора у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 через канцелярію суду подав заперечення на вказану скаргу, просив відмовити, зазначивши, що аналогічні вимоги, які містяться у клопотанні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2023 у кримінальному провадженні № 0000076 уже були предметом дослідження Київського апеляційного суду.

29.08.2024 Київським апеляційним судом (справа № 11-cc/824/1344/2024) винесено ухвалу, якою ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2023 про накладення арешту на майно залишено без змін, а апеляційну скаргу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування арешту майна, залишено без задоволення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції уже надав правову оцінку законності винесеної ухвали про накладення арешту на майно та обґрунтованості у накладенні такого арешту.

Крім цього, окремо за зверненням одного із власників майна у цьому будинку, Київським апеляційним судом повторно розглянуто скаргу про скасування арешту майна.

Однак, 04.02.2025 Київським апеляційним судом (справа № 11-сс/824/353/2025) винесено ухвалу, якою ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2023 про накладення арешту на майно залишено без змін, а апеляційну скаргу, зокрема ОСОБА_12 про скасування арешту майна, залишено без змін.

Таким чином, суд апеляційної інстанції двічі надав правову оцінку законності винесеної ухвали про накладення арешту на майно та обгрунтованості у накладенні такого арешту.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, заперечення прокурор, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000076 від 05.01.2023.

Нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється Офісом Генерального прокурора.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.12.2023 у справі № 757/56731/23-к клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про накладення арешту на нерухоме майно задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно у вигляді позбавлення права на відчуження, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, як вбачається з ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.12.2023, метою арешту майна, є збереження речових доказів.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, як вбачається із наданих суду матеріалів, відсутні відомості вважати, що арештоване майно, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України і є безпосередньо предметом кримінального правопорушення, що розслідується, а прокурором не доведено зворотнього, а відтак посилання на наявність правових підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в кримінальному провадженні № 0000076 від 05.01.2023 не мали та не мають процесуального статусу підозрюваних, обвинувачених чи цивільних відповідачів, тому обмеження їх права власності не може вважатись обґрунтованим для потреб кримінального провадження.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з тим, слідчому судді не надано доказів та не доведено існування правових підстав для подальшого збереження арешту майна, та відсутніми ризиками, які слугували підставами для накладення арешту на майно, зважаючи на досить тривале перебування майна під арештом, а відтак клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/56731/23-к від 14.12.2023 у кримінальному провадженні № 0000076 від 05.01.2023 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 757/56731/23-к від 14.12.2023 у кримінальному провадженні № 0000076 від 05.01.2023 на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1