Справа № 539/1654/25
Провадження № 1-кп/539/192/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2025 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
УСТАНОВИВ:
Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.
Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року призначено судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні.
23 квітня 2025 року до суду від прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 (далі прокурор) надійшло клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 14 квітня 2025 року (далі клопотання), відповідно до якого прокурор просив суд продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, визначений ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 лютого 2025 року у справі №539/920/25.
Клопотання обґрунтоване тим, що наразі підстав для зміни застосованого стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який, що не пов`язаний із триманням під вартою, не вбачається, оскільки відповідно до статті 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) існують наступні ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, а саме:
- переховуватися від суду - ОСОБА_4 має не погашену судимість, підозрюється у скоєнні умисного тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого повторно, за який передбачено позбавлення волі строком до десяти років, має слабкі соціальні зв`язки, оскільки не одружений, ніде не працює. Тому перебуваючи на волі, без обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, через усвідомлення можливої втрати свободи на тривалий строк, зможе ухилитися від слідства та суду, залишити територію Полтавської області, не повідомивши про це слідчого та прокурора, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому покарання за скоєні кримінальні правопорушення;
- вчинити інше кримінальне правопорушення - фактичні підстави застосування запобіжного заходу тримання під вартою, є систематичність вчинення тяжких злочинів ОСОБА_4 . Таким чином перебування ОСОБА_4 на волі, без застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, призведе до продовження його злочинної діяльності;
- незаконного впливати на свідків, у кримінальному провадженні -перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_4 , переслідуючи мету - уникнення від кримінальної відповідальності, зможе незаконно вплинути шляхом погроз або вмовлянь на свідків, що призведе до зміни ними своїх показань або відмови від дачі показань, оскільки йому, на виконання вимог частини другої статті 184 КПК України вручено копії клопотання та матеріалів якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, в яких зазначені як особисті анкетні дані свідків вчинення підозрюваною злочину;
- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином - без обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний ОСОБА_4 через усвідомлення можливості позбавлення волі на строк до 10 років, матиме можливість перешкоджати проведенню судового провадження у вказаній кримінальній справі.
Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання заперечив, зазначивши, що вважає, що ризики, які оголошені прокурором є перебільшеними та просив не продовжувати строк тримання під вартою.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов таких висновків.
Як вбачається зі статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 лютого 2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена свободи, крім випадків, встановлених у пунктом 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Згідно з положеннями пункту "С" статті 5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Як встановлено в частинах першій, третій статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому, виходячи зі змісту статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується. Вказана позиція висловлена в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 505/2898/19 від 23 січня 2020 року.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17 лютого 2025 року; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_5 від 18 лютого 2025 року; протоколом огляду місця події від 17 лютого 2025 року; протоколом огляду жіночої сумочки від 18 лютого 2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 21 лютого 2025 року; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_6 від 21 лютого 2025 року; протоколом огляду мобільного телефону, який добровільно видав ОСОБА_4 від 21 лютого 2025 року; протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 21 лютого 2025 року; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_7 від 21 лютого 2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 21 лютого 2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 21 лютого 2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 21 лютого 2025 року; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_10 від 21 лютого 2025 року; протоколом пред`явлення жіночої сумочки для впізнання від 22 лютого 2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 22 лютого 2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 22 лютого 2025 року; іншими доказами у їх сукупності.
Так, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №311 від 14 жовтня 2024 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду кулеметника 3 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу 4 штурмової спеціалізованої роти (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до приписів статей 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.
Відповідно до вимог статей 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.
24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався указами Президента України, зокрема указом № 26/2025 від 14 січня 2025 року, строком на 90 діб.
29 січня 2025 року приблизно о 08 годині ОСОБА_4 перебував з дозволу власника ОСОБА_13 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час ОСОБА_4 помітив у веранді мотокосу «Grunhelm» та електропилу Makita, які вирішив викрасти.
У подальшому, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, викрав мотокосу «Grunhelm», яка згідно з висновком судово товарознавчої експертизи №СЕ-19/117-25/4614-ТВ вартістю 3343,20 грн. та електропилу Makita, яка згідно з висновком судово товарознавчої експертизи №СЕ-19/117-25/4614-ТВ вартістю 6180 грн.
Після цього, ОСОБА_4 разом з викраденим майном залишив місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 9523,20 гривень.
Крім того, 17 лютого 2025 року приблизно о 16 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , проходячи поряд із залізничними коліями, що розташовані неподалік «Автовокзалу» по проспекту Володимирському в місті Лубни Полтавської області, побачив раніше незнайому йому жінку похилого віку, яка йшла попереду та тримала в руках жіночу сумочку. Коли ОСОБА_4 підійшовши ближче до вище вказаної жінки, в останнього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме жіночої сумочки належної ОСОБА_5 .
У подальшому ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, підбіг до ОСОБА_14 та відкрито заволодів належною їй жіночою сумочкою коричневого кольору, вартістю 500 гривень в якій знаходився мобільний телефон марки «Samsung galaxy a12 32 gb» imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , який згідно висновку судово товарознавчої експертизи №СЕ-19/117-25/4250-ТВ вартістю 2400 гривень, гаманець червоного кольору в якому знаходилися грошові кошти різними купюрами в загальній сумі 1100 грн., пенсійне посвідченням на ім?я ОСОБА_14 , вирвавши її з рук останньої.
Після цього ОСОБА_4 разом з викраденим майном залишив місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 3 тисячі 900 гривень.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
При цьому, на етапі вирішення питання щодо обґрунтованості підозри не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, як наслідок, правильно визначив, що причетність ОСОБА_4 до вчинення епізодів кримінальних правопорушень, підозра в яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для продовження щодо нього обмежувального заходу.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.
Судом встановлено існування ризику переховування від суду, оскільки ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість інкримінованої кримінально протиправної діяльності пов`язаної зі здійсненням ряду епізодів тяжкого злочину, способу його вчинення, суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, може ухилятися від суду. Також існує ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також інших обвинувачених, з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, вказаний ризик є можливим з огляду на те, що ОСОБА_4 за короткий проміжок часу інкриміновано вчинення 2 епізоди злочинної діяльності пов`язаної з викраденням чужого майна. Окрім того, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності.
Ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 лютого 2025 року у справі №539/920/25 застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 59 (п`ятдесят дев`ять) діб в межах строку досудового розслідування. Ухвала діє до 24 квітня 2025 року включно та підлягає негайному виконанню після її проголошення. Відповідно до частини п`ятої статті 182, частини третьої статті 183 КПК України, визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 процесуальних обов`язків у розмірі 60 (шістдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 (сто вісімдесят одну тисячу шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок. У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це прокурора та/або суд. З моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, який здійснює досудове розслідування, прокурора та суду за першою вимогою;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні. Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_4 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.
У разі невиконання вищеперелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.
Частиною четвертою статті 176 КПК України визначено, що запобіжні заходи застосовуються, зокрема, під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Враховуючи обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_4 , дані про його особу, суд вважає, що продовжують існувати ризики впливу обвинуваченим на свідків та інших учасників кримінального провадження, а також ризик продовження обвинуваченим злочинної діяльності. Також суд погоджується з міркуваннями прокурора, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи наслідки, обвинувачений може вчиняти спроби переховуватися від суду.
Аналізуючи обставини, що слугували підставою застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то вони на даний час не змінилися, інших обставин, котрі давали б підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу, судом не встановлено.
На думку суду, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_4 , мають досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених, та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Тому, враховуючи продовження існування ризиків, визначених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, та неможливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого відповідно до вимог частини першої статті 197 КПК України не може перевищувати шістдесяти днів.
З огляду на вищевикладені встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що застосування менш суворих запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , тому слід задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
Керуючись статтями 177, 178, 331 Кримінального процесуального кодексу України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 червня 2025 року включно без визначення застави.
Копію ухвали направити до Державної установи «Полтавська установа виконання покарань» (23) та негайно вручити обвинуваченому, прокурору.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду безпосередньо протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Повний текст ухвали виготовлено та підписано 28 квітня 2025 року о 09 годині 00 хвилин.
Суддя Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області ОСОБА_1