Справа № 129/3193/19
Провадження №11-кп/801/659/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника

в режимі відеоконфеенції ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000405, внесеного до ЄРДР 20.07.2022 за апеляційними скаргами прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.03.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Лукашівка Тростянецького району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.02.2024, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим терміном строком на 2 (два) роки, виконувати самостійно.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

В С Т А Н О В И В:

Так, колегією суддів було встановлено, що вироком ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.03.2024 ОСОБА_7 було визнано винним за наступних обставин.

На початку вересня 2019 року ОСОБА_7 маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, достовірно знаючи, що канабіс є наркотичним засобом, обіг якого заборонено, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, пов`язаних з порушенням правил обігу наркотичних засобів, в порушення Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їхніх аналогів та прекурсорів» від 15.02.1995 та Закону України «Про засади протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та зловживання ними» від 15.12.2005, на території домогосподарства АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання, зрізав 26 стебел рослин коноплі, таким чином придбавши їх, які в подальшому висушив на території подвір`я вказаного домогосподарства, після чого склавши у купу поряд із житловим будинком, розпочав зберігати за місцем свого проживання для власного використання, без мети збуту, до 01.10.2019 року коли в період часу з 18:30 год. по 20:50 год. під час санкціонованого обшуку, на території подвір`я домогосподарства АДРЕСА_1 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 було виявлено та вилучено 26 сухих стебел рослин зовні схожих на рослини коноплі, які згідно висновку експерта № 1065 від 11.10.2019 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса канабісу (у перерахунку на висушену речовину) становить 4462,31 г., що відповідно до наказу МОЗ України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» від 01.08.2000 № 188 являється особливо великим розміром наркотичних засобів, які знаходяться у незаконному обігу.

Дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч. 3 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту в особливо великих розмірах.

Так, не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скрагу, в якій просив скасувати вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.03.2024, та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КК України закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок стосовно ОСОБА_7 є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а також у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

На переконання сторони захисту, суд першої інстанції поклав в основу вироку недопустимі докази, здобуті в іншому кримінальному провадженні за № 0000384 від 01.10.2019, якими сторона обвинувачення обґрунтувала доведеність винуватості ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за № 0000405 від 11.10.2019. Оскільки базові докази, пов`язані з вилученням наркотичних засобів були здобуті в результаті проведення слідчих дій у іншому кримінальному провадженні, з яким провадження щодо ОСОБА_7 не об`єднувалось та не виділялось, то захисник вважає, що це унеможливлює використання цих доказів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та є безумовною підставою для визнання таких доказів недопустимими. На обґрунтування своєї позиції посилається на постанову Верховного Суду від 26 січня 2021 року справа № 127/25394/18, провадження № 51-2133км20), відповідно до якої - якщо «базові докази» отримані з грубим порушенням порядку, встановленому КПК і правильно визнані судом першої інстанції недопустимими, то всі інші докази, які є похідними від них, є також недопустимими.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років. Вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.02.2024 стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309, ст. 75 КК України допустити до самостійно виконання. У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Зазначає, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 не вповному обсязі враховано ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Також прокурор вважає, що судом не в повному обсязі враховано, що ОСОБА_7 не визнав вини, не усвідомив суспільну небезпеку свого діяння та під час розгляду даного кримінального провадження вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, за яке був засуджений вироком ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07.02.2024, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без призначення більш суворого покарання.

Окрім цього, прокурор звертає увагу на те, що оскаржуваним вироком ОСОБА_7 призначено покарання, яке належить відбувати реально, а тому застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України та визначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень є зайвим, що узгоджується з висновком, наведеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.04.2024 (справа № 183/6854/20).

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовільнити, щодо апеляційної скарги прокурора заперечували, позицію прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовільнити, щодо апеляційної скарги захисника заперечував, дослідивши матеріали кримінального провадження, та усі доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.03.2024 не відповідає.

Допитана у ході апеляційного розгляду свідок ОСОБА_10 пояснила, що була викликана для надання показань у межах розгляду даного кримінального провадження. Вона зазначила, що на власні очі бачила велику кількість рослин, які знаходилися на вулиці перед будинком. За її словами, працівники поліції під час проведення процесуальних дій пакували ці рослини безпосередньо в її присутності, при цьому було сформовано близько п`яти мішків. Свідок підкреслила, що рослина не перебувала у висушеному стані, а була просто скидана у вигляді купи.

Враховуючи покази свідка ОСОБА_10 , та обставини справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість доказів, які пов?язані з вилученням наркотичних засобів та були здобуті в результаті проведення слідчих дій у іншому кримінальному провадженні.

Як убачається із матеріалів даного кримінального провадження СВ Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження № 0000384 від 01.10.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 310 КК України.

Ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.10.2019 надано дозвіл старшому слідчому СВ Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 на проведення обшуку в домогосподарстві, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , у якому проживає та власницею якого є ОСОБА_12 , з метою відшукання і вилучення ростучих наркотичних рослин коноплі, які мають доказове значення для кримінального провадження в ході розслідування злочину, передбаченого ч.1 ст.310 КК України. Цього ж дня у вищезазначеному домогосподарстві було проведено обшук, під час якого було виявлено та вилучено 26 сухих стебел рослин зовні схожих на рослини коноплі, які згідно з висновком експерта № 1065 від 11.10.2019 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса канабісу (у перерахунку на висушену речовину) становить 4462,31 г., що є особливо великим розміром наркотичних засобів, які знаходяться у незаконному обігу.

11.10.2019 на підставі рапорта старшого слідчого СВ Гайсинського ВП ГУНП ОСОБА_11 , про те, що під час досудового розслідування кримінального провадження №0000384 від 01.10.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України, було отримано висновок експерта, згідно з яким виявлені сухі стебла рослин, зовні схожих на рослини коноплі на території домогосподарства АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , є наркотичним засобом канабісом, до ЄРДР, було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, за іншим номером, а саме № 0000405.

Надалі ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.10.2019 у кримінальному провадженні № 0000405 від 11.10.2019 було задоволено клопотання старшого слідчого ІНФОРМАЦІЯ_3 капітана поліції ОСОБА_11 та надано йому тимчасовий доступ до окремих матеріалів кримінального провадження №0000384 від 01.10.2019, зокрема, до процесуальних рішень слідчого та слідчого судді про проведення обшуку в домогосподарстві, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , у якому проживає та власницею якого є ОСОБА_12 , протоколу обшуку від 01.10.2019 з додатками, висновку експерта №1065 від 11.10.2019, з можливістю їх вилучення, про що слідчим складено відповідний протокол 29.10.2019.

Даючи оцінку доводам сторони захисту про те, що суд першої інстанції у кримінальному провадженні №0000405 від 11.10.2019 поклав в основу обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 докази, здобуті в результаті проведення слідчих дій у межах іншого провадження №0000384 від 01.10.2019, яке з ним не об`єднувалось та не виділялось, колегія суддів апеляційного суду зазначає таке. Використаний стороною обвинувачення порядок долучення зазначених доказів та процесуальних документів не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та не може вважатися бездоганним з точки зору процесуальної процедури. Водночас суд першої інстанції, посилаючись на наявність ухвали слідчого судді про надання доступу до матеріалів іншого кримінального провадження, дійшов висновку, що це усуває недоліки порядку їх одержання та дозволяє використовувати їх як належні докази у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з висновком суду першої інстанції, оскільки сама по собі наявність ухвали слідчого судді про надання доступу до матеріалів іншого кримінального провадження не усуває порушень процесуального порядку їх отримання та не робить такі докази допустимими у цьому кримінальному провадженні.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.

Згідно з приписами ч.1 ст. 217 КПК України у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами).

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 в основу його обвинувачення було покладено докази, здобуті в результаті проведення слідчих дій під час досудового розслідування в іншому кримінальному провадженні, а саме у провадженні № 0000384 від 01.10.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 №0000405 від 11.10.2019 за ч. 3 ст. 309 КК України не об`єднувалось і не виділялось в окреме провадження з провадженням № 0000384 від 01.10.2019.

Спосіб долучення доказів, здобутих в результаті проведення слідчих дій під час досудового розслідування в іншому кримінальному провадженні, а саме у провадженні № 0000384 від 01.10.2019, на підставі ст. ст. 163, 164 КПК України не є отриманням таких доказів у порядку, встановленому цим Кодексом, оскільки цей спосіб стосується не збирання доказів, а заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до положень Глави 10 КПК України.

Таким чином, рішення суду про визнання доказів які були здобуті хоч і за допомогою рішення слідчого судді, але у спосіб визначений кримінальним процесуальним законом як захід забезпечення кримінального провадження, належними та допустимими не відповідає вимогам КПК України та є передчасним.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи сторони захисту про порушення порядку допиту експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 КПК України перед початком допиту експерта суд зобов`язаний встановити його особу, роз`яснити права й обов`язки, а також привести до присяги. Лише після виконання цих процесуальних дій показання експерта можуть набувати статусу джерела доказів.

Як убачається з журналу та технічного запису судового засідання ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.11.2023, експерт ОСОБА_13 , викликана судом на клопотання сторони захисту для роз`яснення висновку експерта №1065 від 11.10.2019, була допитана в режимі відеоконференції. Проте суд першої інстанції у порушення ч. 1 ст. 356 КПК України не встановив особу експерта та не привів її до присяги.

За змістом ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, а процесуальними джерелами таких доказів є, зокрема, показання, речові докази, документи та висновки експертів.

Водночас ст. 69 КПК України прямо вимагає, що експерт дає висновок і може бути допитаний як свідок, але лише за умови дотримання процесуальної форми, передбаченої законом.

Таким чином, показання експерта ОСОБА_13 , отримані без приведення її до присяги та без належного встановлення особи, не можуть вважатися допустимим доказом у розумінні ст. 86 КПК України. Посилання суду першої інстанції у вироку на такі показання як на доказ винуватості ОСОБА_7 є неправомірним.

Більше того, експерт ОСОБА_13 взагалі не є особою, яка безпосередньо проводила експертне дослідження та складала висновок №1065 від 11.10.2019. Відтак, незрозуміло, які саме відомості вона могла надати суду як експерт, адже її показання не ґрунтуються на власних дослідженнях чи висновках.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що зазначене порушення є істотним, оскільки воно вплинуло на правильність судового рішення та свідчить про невідповідність вироку вимогам кримінального процесуального закону.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла висновку, що вони знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду. Встановлено, що суд першої інстанції допустив порушення процесуального порядку одержання та дослідження доказів, що вплинуло на правильність висновків вироку та їх відповідність фактичним обставинам провадження.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження; істотні порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За змістом ст. 412 КПК України істотними є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Сукупність виявлених недоліків зокрема використання відомостей, здобутих поза межами належної процесуальної форми, та порушення процедури одержання й перевірки окремих доказів свідчить про неповноту судового розгляду, спотворює оцінку доказів і зумовлює невідповідність висновків вироку фактичним даним справи.

Такі порушення унеможливлюють повне, всебічне та об`єктивне з`ясування всіх обставин кримінального провадження та не дозволяють визнати вирок законним і обґрунтованим у розумінні ст. 409, 412 КПК України.

Більше того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», вирок як найважливіший акт правосуддя має містити не лише опис обставин справи, а й результати дослідження доказів та чіткі висновки суду.

Із пункту 16 даної постанови слідує, що у вироку з показань підсудного, потерпілого та свідків належить наводити лише ті відомості, які стосуються фактичних даних, необхідних для встановлення доказуваних обставин. При цьому суд повинен не формально перелічувати свідчення чи інші джерела доказів, а надавати їм належну оцінку, а саме кожному епізоду обвинувачення, який суд визнав доведеним.

Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів,

тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків,

потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах

доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не

обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або

назви проведеної експертизи тощо.

Із пункту 17 постанови випливає, що оцінка доказів має здійснюватися у сукупності з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, а також суд повинен мотивувати, чому одним доказам він надає перевагу, а інші відхиляє. Висновки мають бути сформульовані у чітких та категоричних судженнях.

Із пункту 18 постанови вбачається, що суд не вправі обмежуватися поверхневим викладом зібраних у справі доказів. У мотивувальній частині вироку має бути проведений ґрунтовний аналіз усіх доказів, досліджених у судовому засіданні, із зазначенням їхнього змісту та доказового значення.

Із пункту 23 постанови слідує, що вирок не може бути ухвалений на підставі лише загального посилання на докази. Суд зобов`язаний обґрунтувати, чому саме ці докази підтверджують винуватість або невинуватість підсудного, а всі сумніви, які не вдалося усунути, повинні тлумачитися на користь останнього.

Таким чином, суд першої інстанції, викладаючи мотивувальну частину вироку, фактично обмежився простим перерахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема зазначенням показань свідків, висновків експертиз та письмових документів, проте не дав належної оцінки цим доказам у їхній сукупності та взаємозв`язку з обставинами кримінального провадження.

Сам по собі опис доказів без встановлення їх значення для доведення тих чи інших фактів, без мотивування, чому одним доказам надається перевага, а інші відкидаються, не може вважатися виконанням обов`язку суду з аналізу доказової бази. Такий підхід суперечить вимогам постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990, у яких прямо наголошено, що у вироку повинні бути наведені лише ті фактичні дані, які мають значення для встановлення доказуваних обставин, із здійсненням їх оцінки щодо належності, допустимості, достовірності та достатності.

Формальне ж відтворення змісту доказів без їх правового та фактичного аналізу позбавляє вирок необхідної обґрунтованості та не дозволяє перевірити логіку висновків суду щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції та направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд для усунення допущених порушень і належної перевірки доказів.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовільнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовільнити частково.

Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 12.03.2024, яким ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, - скасувати.

Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 діб, тобто до 02.11.2025 включно.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3