Справа № 180/718/24
Провадження № 1-кп/204/523/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт у кримінальному провадженні № 0000085 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 січня 2023 року,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які фактичні дані, докази обставин, які б могли свідчити про те, що ризики, які передбачені ст. 177 КПК України можуть існувати відносно нього. Крім цього, в обвинувальному акті органом досудового розслідування зазначено, що він в інкримінованому кримінальному провадженні відігравав роль «збувала», тобто найнижчої ланки ієрархічного ланцюга. Також, під час допиту обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , останні не заперечуючи своєї провини у правопорушеннях не свідчили про його причетність до їх злочинів. Він беззаперечно спроможний виконувати усі процесуальні обов`язки, знаходячись не під таким суворим запобіжним заходом, як тримання під вартою. На момент його ув`язнення, йому було 20 років, він вже досить тривалий час знаходиться у в`язниці, один рік та дев`ять місяців. Його оточення у в`язниці погіршує його добрі нрави та наміри, в`язниця робить його гіршим, а не краще та забирає у нього його молоді роки. У нього є старенька бабуся, яка має із ним спільний побут та до його повноліття була його офіційним опікуном через смерть рідної матері, тобто її рідної доньки, бабуся має проблеми зі здоров`ям та потребує його нагляду, присутності та допомоги, як моральної так і фінансової для забезпечення її належного лікування та нормального життя. Він, перебуваючи на волі, працював не офіційно та мав достатній дохід для забезпечення нормальної життєдіяльності своєї бабусі та її лікування. У нього є можливість та бажання офіційно працевлаштуватися та вступити до освітнього закладу для отримання вищої освіти, що він обов`язково зробить при обранні йому запобіжного заходу, який не буде таким суворим, як тримання під вартою та надасть йому таку можливість. Крім цього, він позитивно характеризується у школі, в якій навчався до 9 класу, в благодійній організації «Найкраще життя», за місцем реєстрації та фактичного місця проживання «Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Ювілейний 8», в спортивній секції, в якій займався футболом. Просив врахувати при розгляді даного клопотання те, що він є творчою людиною, пише пісні та вірші, хоче розвивати свій творчий потенціал на волі, а не у в`язниці, оскільки його оточення у в`язниці погіршує його добрі нрави та наміри, він хвилюється через те, що його творчий потенціал у поганому на його думку напрямку. А на волі його вірші та пісні набудуть нових фарб та відтінків прекрасної сторони його життя та неймовірної сторони світу. Просив змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на нічний домашній арешт.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_11 підтримав подане клопотання свого підзахисного та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого, оскільки жодних нових підстав для зміни, які б значно знижували наявність ризиків, які були встановлені судом та є дійсними, не було наведено. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Інші учасники процесу підтримали клопотання захисників, просили їх задовольнити.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 313 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому, кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

На переконання суду, зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

При цьому, зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Суд вважає, що підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, зменшилися ризики, передбачені ст. 177 КПК України, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.

05 червня 2025 року судом було постановлено ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів, а саме до 03 серпня 2025 року, із визначенням розміру застави.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорій тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, та в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень виключає можливість застосування до нього інституту звільнення від кримінальної відповідальності або ж від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі Matznetter v. Austria № 2178/64 від 10 листопада 1969 року, суд визнав, що ризик втечі повинен бути обґрунтований конкретними обставинами справи, а не лише припущеннями. Реальна загроза суворого покарання сама по собі може створювати стимул для втечі особи від правосуддя, особливо за відсутності стабільних соціальних зв`язків у країні.

Крім цього, вказаний ризик збільшує свою актуальність у зв`язку із можливістю переховування обвинуваченого на тимчасово окупованих територіях України, оскільки вказане набуває особливої актуальності в умовах наявної збройної агресії Російської Федерації та фактичної недоступності частини територій для правоохоронних органів України.

Так, окупація окремих територій Донецької, Луганської, Запорізької, Херсонської областей та АР Крим військовими формуваннями Російської Федерації унеможливлює ефективне проведення слідчих (розшукових) дій, забезпечення явки особи до суду.

Крім цього, тимчасово окуповані території України не визнають юрисдикцію судової системи, правоохоронних органів України чи судових повісток. Також, на вказаних територіях не застосовується й правова процедура екстрадиції.

У своєму рішенні Letellier v. France №?12369/86, рішення від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що ризик ухилення від суду може бути обґрунтованим, якщо особа має реальний доступ до територій, де влада держави не має фактичного контролю.

Таким чином, з урахуванням можливого розуміння обвинуваченим наслідків можливого визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та тяжкість можливого покарання, ОСОБА_3 , може вдатися до дій в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, які будуть направлені на виїзд за межі України шляхом виїзду до непідконтрольних територій України, що у свою чергу унеможливить належне здійснення кримінального провадження.

Крім цього, при визначені наявності вказаного ризику слід взяти до уваги гарантії способу життя обвинуваченого. Незважаючи на наявність у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання, бабусі, обвинувачений не має стабільного місця роботи чи інших чинників, які б істотно зменшували ризик можливого ухилення від правосуддя.

Так, у своєму рішенні Європейський суд з прав людини Letellier v. France № 12369/86 від 26 червня 1991 року, підкреслював, що ризик переховування повинен оцінюватися у світлі особистих, сімейних, соціальних та економічних обставин особи, а у даному випадку ці фактори не є достатніми для того щоб нівелювати підвищеного ризику можливого переховування обвинувачених від суду.

Враховуючи вказане, суд вважає, що на даний час існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеною та вказаний ризик є актуальним.

Що стосується наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Так, в силу засади безпосередності дослідження судом показань, яка регламентована ст. 23 КПК України, та відповідно до визначених у ст. 224 КПК України правил проведення допиту в суді, під час судового розгляду суд отримує показання усно шляхом допиту особи у судовому засіданні.

Водночас, з огляду на закріплений у ст. 290 КПК України порядок ознайомлення захисту з матеріалами досудового розслідування, зокрема, з показаннями допитаних стороною обвинувачення осіб, очевидно, що обвинувачений може бути обізнаними із персональними даними свідків та змістом їх позасудових показань.

Беручи до уваги той факт, що на даний час був змінений порядок дослідження доказів у кримінальному провадженні за клопотанням сторони захисту та триває стадія допиту обвинувачених, а тому залишаються не допитаними свідки, що у свою чергу дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого ОСОБА_3 на свідків, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

При цьому, той факт, що свідки є залегендованими, жодним чином не нівелює наявність ризику впливу обвинуваченого на них, оскільки останньому можуть бути відомі дійсні дані цих свідків.

Таким чином, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків, які ще не допитані безпосередньо судом, залишається високим.

Що стосується наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Судом при вирішенні питання щодо наявності вказаного ризику береться до уваги термін вчинення інкримінованих обвинуваченому, відповідно до обвинувального акту кримінальних правопорушень, а саме більш ніж вісім місяців, що у свою чергу може свідчити про стійкість злочинної поведінки останнього та в свою чергу підвищує ймовірність продовження протиправної діяльності шляхом продовження вчинення даного кримінального правопорушення або ж вчинення нового у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а тому даний ризик на даний час не втратив своєї актуальності.

Таким чином, судом не беруться до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_3 про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Не може бути підставою для зміни запобіжного заходу те, що обвинувачений ОСОБА_3 позитивно характеризується у школі, в якій навчався до 9 класу, в благодійній організації «Найкраще життя», за місцем реєстрації та фактичного місця проживання «Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Ювілейний 8», в спортивній секції, в якій займався футболом, оскільки вказані характеризуючи матеріали не можуть нівелювати ризики, ймовірне існування яких встановлено судом.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_3 на те, що у нього на утриманні перебуває бабуся похилого віку, на думку суду не може бути самостійною підставою для зміни запобіжного заходу. Така позиція суду обумовлена тим, що під час визначення обвинуваченому запобіжного заходу, суд, з думкою якого погодилась і апеляційна інстанція, дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, існування яких встановлено судом.

Також, судом не може бути взятим до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо неможливості подальшого перебування під вартою у зв`язку із погіршенням його добрих нравів, намірів та розвитку його творчого потенціалу, оскільки вказане жодним чином не може нівелювати наявність встановлених судом ризиків, а зазначені позитивні риси та їх можливе погіршення внаслідок поганого оточення залежать виключно від самого обвинуваченого.

Характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_3 кримінальних правопорушень свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1