ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1620/25 Справа № 243/1083/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11

цивільних позивачів ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000852 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23.01.2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоний Лиман (с. Добропасове) Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, стрільця-санітара 1-го відділення 2-го стрілецького взводу 8-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 25.06.2019 р. Покровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 15.10.2019 р. Покровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, вирок від 25.06.2019 р. виконувати самостійно;

- Указом Президента України «Про помилування засуджених» від 27.02.2022 р. № 76/2022 помилуваний від подальшого відбування покарання, звільнений 01.03.2022 р. з державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)»

визнано винним за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі, за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, -

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення злочинів при таких обставинах.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року.

03 березня 2022 року на виконання Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 громадянина України ОСОБА_7 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 9 від 03 березня 2022 року солдата запасу ОСОБА_7 призначено на посаду помічника гранатометника 1-го відділення 1-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти, 1-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 15 о/с від 19 березня 2022 року солдата ОСОБА_7 призначено на посаду стрільця-санітара 1-го стрілецького взводу 8-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 27, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» право кожного на життя охороняється законом, нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_7 зобов`язаний додержуватись вимог Конституції України, Законів України, Статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів з питань, що регламентують проходження ним військової служби, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, знати посади, військові звання і прізвища своїх прямих начальників до командира з`єднання включно, не допускати вчинення злочинів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, бути взірцем належної поведінки, виконуючи службові обов`язки, не вживати алкогольних напоїв.

Згідно ст.ст. 20, 21, 22 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці під час виконання службових обов`язків мають право носити, зберігати та застосовувати зброю в порядку, встановленому законодавством; застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів та зброї допускається, якщо інші заходи виявилися неефективними або якщо через обставини застосування інших заходів є неможливим; застосовувати зброю особисто військовослужбовці мають право для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо.

Проте, в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення умисного тяжкого злочину, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені вищезазначеним законодавством та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив закінчений замах на особливо тяжкий злочин, а також особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи за нижченаведених обставин.

07.10.2022 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин солдат ОСОБА_7 разом з військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а саме: старшим солдатом ОСОБА_14 , солдатами ОСОБА_15 та ОСОБА_16 знаходились в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

У зазначений час того ж дня у солдата ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство трьох осіб, а саме: старшого солдата ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, солдат ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що тренувальні гранати використовуються у військових тренувальних заходах на спеціально відведених полігонах та майданчиках поза межами громадських місць, а ручні осколкові гранати призначені для ураження живої сили фугасною дією вибухівки та уламками, що формуються при руйнуванні металевої оболонки, висмикнув чеки з імітаційно-тренувальної гранати з активним важелем П-67-Г «НАТО» та з ручної осколкової гранати «РГД-5», після чого кинув зазначені гранати в напрямку солдата ОСОБА_16 , який відпочивав на ліжку, в наслідок чого останнього вибуховою хвилею викинуло через вікно на вулицю, від чого він отримав тілесні ушкодження у виді комбінованої травми: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, акубаротравми, забою грудної клітини справа з масивним синцем в даній ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день).

Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, солдат ОСОБА_7 , знаходячись у зазначений час в приміщенні будинку за вказаною адресою, застосовуючи закріплену за ним бойову нарізну вогнепальну зброю - 5,45 мм автомат Калашникова АК-74 № НОМЕР_2 , 1982 року виготовлення, в порушення вищевказаних вимог законодавства, не маючи реальної загрози для свого життя і здоров`я та збройного нападу, зняв із запобіжника закріплену за ним автоматичну зброю, перевів її в положення автоматичного пострілу «АВ», дослав патрон у патронник та здійснив три черги пострілів, а саме, не менше восьми пострілів у старшого солдата ОСОБА_14 , чим спричинив останньому численні кульові, вогнепальні поранення голови, тулуба, лівої верхньої та правої нижньої кінцівки, що супроводжувалися ушкодженням внутрішніх органів, внутрішньою кровотечею і ускладнилися розвитком гострої крововтрати, та не менше дев`яти пострілів у солдата ОСОБА_15 , чим спричинив останньому численні кульові, вогнепальні поранення тулуба, лівої верхньої кінцівки, що супроводжувалися ушкодженням внутрішніх органів, внутрішньою кровотечею і ускладнилися розвитком гострої крововтрати, внаслідок яких 07.10.2022 року на місці події настала смерть потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства трьох осіб до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки в результаті вибухів імітаційно-тренувальної гранати з активним важелем П-67-Г «НАТО» та ручної осколкової гранати «РГД-5» смерть потерпілого ОСОБА_16 не настала.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , вказує, що вирок суду незаконний в частині призначеного покарання. Зауважує, що судом безпідставно не прийнято до уваги перебування ОСОБА_7 у стані наркотичного сп`яніння та перебування на утриманні ОСОБА_14 великої кількості осіб. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України призначити покарання у вигляді 9 років позбавлення волі; за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

В своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 , діючи в інтересах потерпілої ОСОБА_9 , вказує, що вирок суду незаконний в частині призначеного покарання. Зауважує, що судом безпідставно не прийнято до уваги перебування ОСОБА_7 у стані наркотичного сп`яніння та перебування на утриманні ОСОБА_15 великої кількості осіб. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України призначити покарання у вигляді 9 років позбавлення волі; за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження

Адвокат ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_9 підтримала апеляційні скарги, наполягала на призначенні ОСОБА_7 довічного позбавлення волі.

Потерпіла ОСОБА_10 підтримала апеляційні скарги, наполягала на призначенні ОСОБА_7 довічного позбавлення волі.

Цивільні позивачі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційних скарг

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В своїх апеляційних скаргах представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 зводить вимоги до призначення ОСОБА_7 за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України покарання у вигляді довічного позбавлення волі, тому колегія суддів переглядає вирок суду виключно в цій частині.

Положення статті 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань - це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі статтями 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи представника потерпілих про невідповідність призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, на думку колегії суддів, є слушними виходячи із такого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував ці вимоги закону.

Приймаючи рішення про розмір покарання, суд послався на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вину у скоєному визнав, наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття та наявність обставини, що обтяжує покарання рецедив злочину, за місцем проживання характеризується негативно, однак у вчиненому покаявся, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Разом з тим, судом першої інстанції залишено поза увагою наявність попередніх судимостей ОСОБА_7 за вчинення умисних злочинів проти власності, будучі звільненим від подальшого відбування покарання у зв`язку з помилуванням у 2022 році, того ж року останній вчинив інкриміновані йому дії в рамках даного провадження, тобто невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі.

Також суд залишив поза увагою обставини вчинення вбивства, за якими обвинувачений, будучи військовослужбовцем та перебуваючи у безпосередньо наближеному місті до зони бойових дій, під час воєнного стану, нехтуючи інтересами служби та вважаючи, що його інтерес переважає над конституційними правами на життя його побратимів, вчинив протиправні дії відносно трьох осіб, об`єднані єдиним умислом позбавити життя інших людей. Крім того, заслуговує на увагу та обставина, що він холоднокровно здійснив по 8-9 пострілів в ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , розуміючи, що від такої кількості пострілів настане смерть потерпілих, що вказує на особливу агресивність і зухвалість дій ОСОБА_7 .

Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Ця правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14.04.2016 року і враховується колегією суддів в даному кримінальному провадженні.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).

Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України щодо правильного і однакового застосування вказаної норми, які містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», довічне позбавлення волі призначається лише у випадках, спеціально передбачених КК України, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинно мотивуватись у вироку з обов`язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.

Санкція п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Тобто, довічне позбавлення волі є винятковою мірою покарання, яка застосовується у випадках, коли інші способи виправлення обвинуваченого не є можливими.

Зазначені вище обставини вчинених злочинів та дані про особу ОСОБА_7 свідчать про те, що останній становить постійну і серйозну загрозу для суспільства, тобто це саме виключний випадок, коли виправлення засудженого в іншому порядку неможливе, а інше, менш суворе покарання, окрім як довічне позбавлення волі, не здатне забезпечити захист суспільства і справедливість.

На думку колегії суддів, такий вид і розмір покарання є достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги принцип правової справедливості при призначенні покарання, який є однією із ключових засад всієї системи права, й особливе місце посідає цей принцип у кримінальному праві, де однією із складових принципу справедливості виступає співрозмірність вчиненого особою злочинного діяння та призначеного за нього покарання, враховуючи обставини провадження та особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, і для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів застосування до нього позбавлення волі на певний строк буде недостатнім, а тому вважає за необхідне призначити йому покарання, передбачене ч. 1 ст. 64 КК України.

Відповідно до ст.ст. 409, 413, 414 КПК України підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 2 ст. 409 КПК України вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати, та відповідно до вимог, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання відповідно до положень ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, їх наслідків і даних про особу обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України призначити покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі, за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , задовольнити.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23.01.2025 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України призначити покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі,

за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України призначити покарання у виді довічного позбавлення волі,

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а особою, яка тримається під вартою в той же строк з дня вручення копії вироку.

Судді: