Справа № 675/933/23
Провадження № 1-кп/675/12/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючої - судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їх захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Ізяславі кримінальне

провадження № 0000410, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 травня 2023 року, про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України, у вчиненні яких обвинувачуються

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Івашківці Новоушицького району Хмельницької області, українець, громадянин України, освіта вища, одружений, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючий у ТОВ «Енселко-Агро», житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, громадянин України, освіта професійно-технічна, одружений, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючий у державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», житель АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у с т а н о в и в :

В провадженні Ізяславського районного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження № 0000410, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 травня 2023 року, про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України за таких обставин.

ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді начальника державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», та ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді старшого інженера (з інформатизації та зв`язку) відділу ІТЗО зв`язку та інформатизації державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», являючись службовими особами, оскільки згідно п. 1 примітки до ст. 364 КК України постійно здійснювали функції представника влади, вчинили злочин у сфері службової діяльності за наступних обставин.

Державна установа «Замкова виправна колонія (№ 58)» (далі - виправна колонія) зареєстрована 29 листопада 1999 року за юридичною адресою: вул. Гагаріна, буд. 3, м. Ізяслав Хмельницької області.

Наказом в.о. Державного секретаря, керівника Секретаріату Державного секретаря Міністерства юстиції України від 29 березня 2019 року № 874/к «Про переміщення» ОСОБА_4 з 05 квітня 2019 року призначено на посаду начальника державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)».

Відповідно до наказу від 19 вересня 2012 року № 51о/с «По особовому складу» ОСОБА_5 призначено на посаду старшого інженера (з інформатизації та зв`язку) відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації (далі - відділ ІТЗО) державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)».

У період з 20 жовтня 2020 року по 20 листопада 2020 року у начальника виправної колонії ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення розтрати державних коштів шляхом зловживання службовим становищем та службового підроблення, до реалізації якого останній вирішив залучити свого підлеглого, таким чином вступивши у злочинну змову із старшим інженером (з інформатизації та зв`язку) відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації (далі - відділ ІТЗО) виправної колонії ОСОБА_5 .

Згідно з цією домовленістю, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи спільно та узгоджено, як співвиконавці, повинні були вчинити комплекс дій, спрямованих на досягнення злочинного результату, тобто кожен відповідно до своїх службових обов`язків мав забезпечити видачу первинних документів (господарсько-правових договорів, видаткової накладної, акту приймання- передачі), які мали містити завідомо неправдиві відомості про господарські операції, з метою створення підстав для здійснення оплати за фактично не виготовлені та не поставлені товарно-матеріальні цінності.

Учасники злочинної домовленості усвідомлювали, що первинні документи, які мають бути ними складені, підписані та видані, є офіційними документами, оскільки передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. ст. 712, 936 - 955 Цивільного кодексу України, складаються з дотриманням передбачених цими законодавчими вимогами форм, містять передбачені ними реквізити, та за своїм змістом містять інформацію, яка підтверджує та посвідчує події та факти (поставку, передачу, прийняття товарно-матеріальних цінностей), які спричинятимуть наслідки правового характеру - слугуватимуть підставою для здійснення оплати за товар.

Так, у період з 20 жовтня по 20 листопада 2020 року виправною колонією оголошено та проведено закупівлю - унікальний номер оголошення про проведення закупівлі UA-2020-10-20-008928-a, предмет закупівлі: сповіщувач ємнісний (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) у кількості 10 штук та контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) - 1 штука.

За результатами проведення закупівель між виправною колонією в особі начальника ОСОБА_4 та ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» укладено та підписано разом зі специфікацією товару договір № 20/064/Г-449 від 19 листопада 2020 року (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується до 20 листопада 2020 року поставити замовнику товари на суму 182700,00 грн - сповіщувач ємнісний (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) в кількості 10 штук та контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) в кількості 1 штука.

Відповідно до умов Договору Продавець зобов`язується передати товар згідно Специфікації у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату - 100 % вартості поставленого Товару протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з моменту його поставки та підписання уповноваженими представниками Сторін накладної, а у випадку затримки з фінансуванням Покупця - протягом поточного бюджетного періоду.

Надалі, 20 листопада 2020 року ОСОБА_4 , реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення розтрати, перебуваючи на території виправної колонії в м. Ізяславі Хмельницької області по вул. Гагаріна, 2, надав ОСОБА_5 вказівку підписати офіційний документ складену представниками ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» видаткову накладну № ІЦ-0000039 від 20 листопада 2020 року, яка містила завідомо неправдиві відомості про нібито поставку обладнання відповідно до умов Договору.

ОСОБА_5 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, відіграючи відведену йому роль, достовірно знаючи, що зазначеного обладнання фактично не існувало, не було виготовлено та не поставлено Товариством до виправної колонії, забезпечуючи вчинення дій, спрямованих на досягнення спільного злочинного результату, перебуваючи на території виправної колонії в м. Ізяславі Хмельницької області по вул. Гагаріна, 2, від імені державної установи виконав підпис в графі «Отримал(а)» у видатковій накладні № ІЦ-0000039 від 20 листопада 2020 року.

З метою доведення злочинного умислу до завершення ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що зазначена видаткова накладна є одним із первинних документів, що підтверджує факт поставки товарно-матеріальних цінностей до державної установи, та одночасно є підставою для підготовки документів для здійснення оплати за них, після підписання видав її за невстановлених слідством обставин до бухгалтерії виправної колонії для відображення у бухгалтерському і податковому обліках, а також з метою подальшого складання електронного платіжного доручення № 1055 від 20 листопада 2020 року.

ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, після складання та візування електронного платіжного доручення № 1055 від 20 листопада 2020 року працівниками бухгалтерії виправної колонії, які не були обізнані про злочинні наміри останнього, наклав свій електронний цифровий підпис, чим надав йому юридичної сили та здатності бути використаними як документ.

На підставі платіжного доручення № 1055 від 20 листопада 2020 року та видаткової накладної № ІЦ-0000039 від 20 листопада 2020 року, поданих виправною колонією до Державної казначейської служби України, 23 грудня 2020 року грошові кошти в сумі 182 700,00 грн були перераховані на користь постачальника ТОВ «Інженерний Центр «Імпульс», чим державі завдано матеріальні збитки на зазначену суму.

У подальшому ОСОБА_4 , з метою прикриття вчиненого злочину, 20 листопада 2020 року, реально усвідомлюючи кримінально-карані наслідки скоєння ним кримінального правопорушення, діючи умисно з використанням наданих йому повноважень, в приміщенні виправної колонії за вказаною вище адресою, зловживаючи службовим становищем, за попередньою домовленістю з директором ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, з метою створення зовнішньої видимості виконання умов договору про закупівлю товарів за державні кошти, підписав та видав від імені виправної колонії офіційні документи, складені представниками ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» - договір відповідального зберігання № А-8 від 20 листопада 2020 року з ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», що містив завідомо неправдиві відомості про нібито передачу поклажедавцем - виправною колонією - на зберігання та прийняття на відповідальне зберігання зберігачем - ТОВ «Інженерний Центр «Імпульс» - товарно-матеріальні цінності: сповіщувач ємнісний (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) в кількості 10 штук та контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) в кількості 1 штука на суму 182 700,00 грн, а також акт приймання передачі від 20 листопада 2020 року до договору відповідального зберігання товарно-матеріальних цінностей № А-8 від 20 листопада 2020 року, що містив завідомо неправдиві відомості про фактичне нібито отримання ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» від виправної колонії зазначеного товару на зберігання, тоді як насправді цей товар виготовлений не був, до виправної колонії поставлений не був і на відповідальне зберігання фактично не передавався.

Зазначені офіційні документи ОСОБА_4 надав до бухгалтерії виправної колонії і ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», чим закінчив реалізацію злочинного умислу.

Дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 366 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

У судовому засіданні захисник обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав письмове клопотання обвинувачених про звільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження в цій частині.

Обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 роз`яснено право на звільнення від кримінального відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, що є нереабілітуючою підставою, а також право наполягати на розгляді справи по суті. Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, не визнали, наполягали на закритті кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечив проти задоволення клопотання захисника та звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, однак вважає, що в даному випадку слід застосувати п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Заслухавши позицію захисника, пояснення обвинувачених, доводи прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч. 1 ст. 285 та ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Системний аналіз наведених норм закону вказує на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не зобов`язує суд першої інстанції у випадку заявлення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України дослідити докази в провадженні і лише після цього вирішити таке клопотання.

Натомість, у ч. 8 ст. 284 КПК України передбачено, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України).

Таким чином, невизнання обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за наявності їх згоди на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав та за умови роз`яснення їм змісту, наслідків звільнення і права заперечувати проти закриття провадження, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання (вказані обставини узгоджуються з висновками, що викладені в постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 552/5595/18).

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Зважаючи на вказане, правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, відноситься до нетяжких злочинів та передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, в редакції, яка чинна на даний час, передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема, п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, в редакції, яка чинна на даний час, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Попередня редакція п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, яка була чинною на момент вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інкримінованого їм злочину, була аналогічна чинній.

Прокурор, заперечуючи проти застосування в даному випадку вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України і наполягаючи на застосуванні вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, не навів переконливих мотивів своєї позиції.

Натомість санкція ч. 1 ст. 366 КК України передбачає основне покарання, що не пов`язане з позбавленням волі, тобто м`якше, ніж позбавлення волі на строк не більше двох років, що узгоджується з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

За таких обставин суд вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню вимоги саме п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК обчислення строку давності починається з дня вчинення кримінального правопорушення. Згідно ч. 3 ст. 4 КК України часом скоєння кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або допущення бездіяльності. Отже, днем скоєння кримінального правопорушення слід уважати добу, до закінчення якої особою було вчинено дію або допущено бездіяльність, які є ознаками об`єктивної сторони складу злочину.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23 грудня 2005 року, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, тобто суд, встановивши наявність всіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), - досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею (за КПК України 1960 року), підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але важливо, - до набрання вироком суду законної сили (ст. 532 КПК). З аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 статті 49 КК України).

Звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності, є обов`язком суду, а не його правом. Водночас, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності також є обов`язком суду. Аналогічна позиція міститься у висновку, викладеному в постанові Верховного Суду у справі №760/18016/15-к від 09 квітня 2019 року.

Судом встановлено, що 23 травня 2023 року матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження № 0000410 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України з кримінального провадження № 000033, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2021 року за ознаками ч. 3 ст. 191 КК України.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, яке ними було вчинено в період з 20 жовтня 2020 року по 20 листопада 2020 року.

З моменту вчинення інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення минуло більше 4 років 6 місяців, строки давності притягнення особи до відповідальності, відповідно до ст. 284 КПК України, закінчились, що є безумовною підставою закриття кримінального провадження.

При цьому, судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

Інкриміноване обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, не відноситься до переліку правопорушень, зазначених в ч. ч. 4, 5, 6 ст. 49 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яким роз`яснено правові наслідки закриття справи у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, що є нереабілітуючою підставою, та їх право наполягати на розгляді справи по суті, наполягали на закритті кримінального провадження за ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

За змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

За наведених обставин, клопотання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звільнення їх від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності підлягає задоволенню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст. ст. 284, 369-372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Клопотання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити.

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене 23 травня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000410 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене 23 травня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000410 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1