Справа №463/4056/25
Провадження №1-кп/463/396/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000058 від 10 лютого 2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, молодшого інспектора І-ї категорії інструктора-кінолога ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України у званні «майстер-сержант», учасника бойових дій, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2023 року народження, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений ОСОБА_5 будучи громадянином України, проходячи військову службу на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип В) ІНФОРМАЦІЯ_6 , 24 лютого 2022 року близько 04:00 год., перебуваючи у місці дислокації ВІПС «Герасимівка» ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за адресою: н.п. Герасимівка Станично-Луганського району Луганської області, всупереч інтересам служби, в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, в умовах дії особливого періоду, з метою протиправного збагачення за рахунок військового майна, передбачаючи, що внаслідок цих дій державі буде завдано шкоду, будучи обізнаним що, ручний хімічний детектор «ChemPro 100і», серійний номер №11СРі151402880 є військовим майном, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав ручний хімічний детектор «ChemPro 100і», серійний номер №11СРі151402880, залишкова вартість якого станом на 24 лютого 2022 року склала 227685,7 грн.

В подальшому, викрадене військове майно ОСОБА_5 заховав у власний транспортний засіб марки Audi 80, та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв ІНФОРМАЦІЯ_6 майнової шкоди на суму 227685,7 грн.

В судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав і пояснив, що 24 лютого 2022 року приблизно о 3:00 почався інтенсивний обстріл, надійшла команда на евакуацію, почали евакуйовувати майно, під час чого він викрав хімічний детектор, який заховав у свій автомобіль Audi 80. Вказав, що усвідомлював, що це військове майно та викрав саме хімічний детектор, оскільки знав, що він дороговартісний. Під час спроби його продажу був викритий правоохоронним органами. Щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового розгляду не оспорювались фактичні обставини справи, а тому докази, які їх стверджують, в судовому засіданні не досліджувались, а вважаються встановленими судом.

Таким чином, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 у викраденні військовослужбовцем військового майна, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, його дії за ч. 3 ст. 410 КК України кваліфіковано вірно.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість скоєного злочину, дані про його особу, зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, є учасником бойових дій, має на утриманні малолітню дитину та обставини, які пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

З огляду на викладене та враховуючи позицію прокурора, який просив призначати покарання у виді п`яти років позбавлення волі та не заперечував від звільненням обвинуваченого від відбуття такого з випробуванням, беручи до уваги, що викрадене майно повернуто та сторона потерпілого не має претензій до обвинуваченого, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та реального відбуття покарання, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 410 КК України, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з покладенням окремих обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки таке покарання відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України, нагляд за ОСОБА_5 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира військової частини за місцем служби, а у разі звільнення з військової служби контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

У разі звільнення з військової служби на підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ: мобільний телефон Iphone12, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 з сім-картами операторів мобільного зв`язку НОМЕР_4 , НОМЕР_5 повернути ОСОБА_5 , скасувавши арешт накладений ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 4 березня 2025 року в справі №463/1775/25 (провадження №1-кс/463/2086/25).

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1