Справа № 455/1074/25
Провадження № 1-кп/455/196/2025
ВИРОК

Іменем України

20 червня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду кримінальне провадження, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Грушатичі Старосамбірського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, одруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, згідно ст.89 КК України судимості немає -

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 КК України та ч.1 ст.126 КК України,

за участю: сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 , потерпілих: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , 23.05.2025 року, близько 09:30 год., перебуваючи у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на завдання фізичного болю, вчинив домашнє насильство, а саме умисно наніс один удар кулаком руки в праву ділянку грудної клітки своєї тещі ОСОБА_5 , внаслідок чого, останній завдано фізичного болю, однак не спричинено тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 , обгрунтовно обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

ОСОБА_3 , 25.05.2025 року, близько 04:15 год., перебуваючи у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив домашнє насильство, а саме умисно наніс кілька ударів кулаками обох рук в ділянку голови своєї дружини ОСОБА_6 , чим заподіяв їй, згідно висновку судово-медичного експерта садно на верхній повіці біля внутрішнього кута очної щілини в правій орбітальній ділянці покрите кіркою над рівнем шкіри, ідентичне садно на нижній повіці, вертикальне садно на верхній губі зліва біля кута рота, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_3 , обгрунтовно обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Допитаний ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину в інкримінованих йому кримінальних проступків: в умисному заподіянні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень та легкого тілесних ушкодження визнав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним обставинам в обвинувальних актах. Додатково пояснив, що 23.05.2025 року, близько 09 години 30 хвилин, він прийшов додому. Перед тим трохи випив спиртного. Вдома була мати його дружини ОСОБА_5 . Між ними виник конфлікт, внаслідок якого він її вдарив. Що стосується 25.05.2025 року, то в цей день, близько 04 години 15 хвилин, він поскандалив з дружиною і наніс їй удар в область лиця. У вчиненому щиро кається.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні просили суд визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів. При призначенні покарання обвинуваченому просили призначити покарання у виді громадських робіт, та зазначили, що будь-яких претензій до нього не мають, за вчинене вони його пробачили.

Оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорювалися обставини справи, обвинувачений правильно розуміє зміст скоєного, в учасників судового провадження відсутні сумніви у добровільності та істинності його позицій, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються.

Судом також враховано і практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Коробов проти України» від 21.07.2011 року зазначив, що «при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту».

За таких обставин, суд доходить висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних проступків при обставинах, викладених в обвинувальних актів, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 та ч.1 ст.126 КК України як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 та завдання удару ОСОБА_5 , який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06.12.1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, вказані кримінальні правопорушення, згідно ст.12 КК України є проступками, особу винного, який з місця проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінальних правопорушень щодо осіб, з якими винний перебуває у сімейних відносинах та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Аналізуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.

А тому, при таких обставинах, суд вважає, що до обвинуваченого слід обрати міру покарання, передбачену санкціями ч.1 ст.125 та ч.1 ст.126 КК України, у виді громадських робіт, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, що є тотожним позиції сторони обвинувачення, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до передбачених статтею 65 КК України загальних засад призначення покарання.

Підстав для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності не встановлено.

Суд вважає, що саме таке покарання є необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст.69 КК України, суд не вбачає.

Згідно ч.1 ст.91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів з покладенням відповідних обов`язків.

Враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини в сукупності, зокрема дані про особу обвинуваченого, думку потерпілих, які просили обвинуваченого суворо не карати, те, що вони претензій до обвинуваченого не мають, наявність обставин, які пом`якшують покарання, суд вважає за недоцільне застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_3 обмежувальні заходи, передбачені ч.1 ст. 91-1 КК України.

Речові докази по справі відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди не завдано.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Керуючись статтями 368, 370, 371, 374, 382 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126КК України і призначити йому міру покарання:

- за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин;

- за ч.1 ст.126 КК України у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин

З урахування вимог ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання бульш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 120 (сто двадцять) годин громадських робіт.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1