Справа № 139/29/25
Провадження № 1-кп/139/5/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року селище Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю:

прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області кримінальне провадження № 0000421, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.09.2024, обвинувальний акт у якому надійшов до суду з Могилів-Подільської окружної прокуратури 20.01.2025, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, раніше не судимої, не працюючої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України,

УСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України (у тексті - КК України).

Згідно обвинувального акту, 22 вересня 2024 року близько 19 години 30 хвилин водій ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (2,84 ‰), достеменно знаючи, що керування транспортним засобом під впливом алкоголю заборонено, не маючи права керування транспортним засобом, керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалась по вулиці Лесі Українки у селі Михайлівці Могилів-Подільського району Вінницької області по сухому, чистому дорожньому покриттю, де на відрізку дороги неподалік будинку № 3 по вулиці Лесі Українки в селі Михайлівці Могилів-Подільського району Вінницької області під час виникнення перешкоди, яку водій ОСОБА_5 об`єктивно спроможна була виявити, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та допустила наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалась назустріч.

Своїми діями ОСОБА_5 порушила п. 12.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами), згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Під час дорожньо-транспортної пригоди, в результаті порушення водієм автомобіля марки ВАЗ 2108 ОСОБА_5 п. 12.3. Правил дорожнього руху, травмовано пішохода ОСОБА_7 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у виді закритого Т-подібного перелому нижньої третини лівої стегнової кістки, які згідно п/п «в» п. 2.2.1., п. 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які спричиняють тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

Порушення водієм автомобіля марки ВАЗ 2108 ОСОБА_5 п. 12.3. Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у виді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 .

Вказані дії обвинуваченої ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У відповідності до вимог ст. 471 Кримінального процесуального кодексу України (у тексті - КПК України), 23.06.2025 між потерпілою ОСОБА_7 та обвинуваченою ОСОБА_5 укладено угоду про примирення. Згідно цієї угоди обвинувачена ОСОБА_5 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю відшкодувала потерпілій ОСОБА_7 всі збитки та отримала в неї повне пробачення. Інші учасники судового провадження не оспорюють викладені в даній угоді обставини.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Сторони угоди про примирення визнають правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 та узгоджене ними покарання, яке повинна понести обвинувачена за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді пробаційного нагляду строком на 3 (три) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Положеннями ч. 1 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого.

Згідно приписів ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 повідомила суду, що вона розуміє надані їй законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, зміст та характер пред`явленого обвинувачення і вид покарання, який до неї буде застосовний у разі затвердження угоди судом, свою вину визнала повністю за викладених в обвинувальному акті обставин та зазначила, що угода про примирення є добровільною, просить її затвердити.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 просить суд затвердити угоду про примирення, призначити узгоджене в ній покарання.

Потерпіла ОСОБА_7 зазначила, що наслідки затвердження угоди про примирення їй зрозумілі, дану угоду нею укладено добровільно, просить суд її затвердити, оскільки претензій до обвинуваченої вона не має. Повідомила, що обвинувачена визнала свою вину перед нею, попросила пробачення, яке отримала, відразу після дорожньо-транспортної пригоди надавала їй допомогу, в достатньому обсязі відшкодувала витрати на лікування, періодично відвідувала у лікарні, тому вважає, що узгоджене в угоді про примирення покарання є достатнім для обвинуваченої ОСОБА_5 .

Прокурор ОСОБА_4 не заперечує проти затвердження угоди про примирення між обвинуваченою та потерпілою.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно ч. 2 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке відповідно до положень ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином. Свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обвинувачена визнає беззастережно.

Суд у судовому засіданні переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також у судовому засіданні встановлено, що дана угода відповідає вимогам КПК України, у тому числі ст. 471 зазначеного кодексу щодо її змісту.

Крім того, судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє зміст п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Одночасно судом роз`яснені потерпілій наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Судом перевірено угоду про примирення на відповідність вимогам КПК України щодо змісту та порядку її укладення, та КК України щодо узгодженої міри покарання і встановлено, що вона відповідає вимогам зазначених кодексів України, а тому підстав для відмови в її затверджені немає.

Вирішуючи питання про можливість призначення ОСОБА_5 покарання, узгодженого сторонами угоди, суд керується ст. ст. 65 - 67, 69 КК України та Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зі змісту угоди про примирення вбачається, що за її умовами міра покарання узгоджена із застосуванням ст. 69 КК України.

Згідно приписів з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

В абз. 1 - 3 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 судам роз`яснено, що «Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо. Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК».

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

Обставинами, що згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченій, суд визнає її щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, що підтверджується чеками, квитанціями і розпискою дочки потерпілої (а. с. 95 - 100). Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

За місцем проживання ОСОБА_5 характеризується виключно з позитивного боку; скарг від сусідів та родини на неї не надходило; в конфліктних ситуаціях не була помічена (а. с. 47); до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за медичною допомогою не зверталася (а. с. 49); до кримінальної відповідальності раніше не притягувалася (а. с. 45).

Відповідно до матеріалів досудової доповіді на обвинувачену, наданої Могилів-Подільським районним сектором № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, ОСОБА_5 за характером спокійна, врівноважена, до людей відноситься з повагою, агресії до оточуючих не проявляє. Кримінальних зв`язків не підтримує. Наркотичні речовини та їх аналоги не вживає. Має середню спеціальну освіту за спеціальністю кухар-кондитер. Не працює. Живе за рахунок цивільного чоловіка, який на даний час проходить службу в Збройних силах України. Стосунки у родині доброзичливі. Має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої та її спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе (а. с. 78 - 84).

У постанові Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.04.2023 в справі № 606/1059/22 (провадження № 51-253км23) зазначено, що «Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Правова конструкція ч. 1 ст. 69 КК законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винуватій особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК. Колегія суддів звертає увагу на те, що приписи ст. 69 КК про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 27 квітня 2021 року, справа № 712/4384/20, провадження № 51-548км21)».

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд враховує ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, яке вчинене з необережності і вперше, та відноситься до нетяжких злочинів, думку потерпілої, яка пробачила обвинувачену, тому просить суворо її не карати, відшкодування нею потерпілій ОСОБА_7 всіх завданих кримінальним правопорушенням збитків, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не зверталась, щиро розкаялась у вчиненому, під час досудового розслідування активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення та добросовісно виконувала покладені на неї процесуальні обов`язки, визнає протиправність своєї поведінки, критично оцінює свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію своєю правомірною поведінкою, її соціальне становище, яке полягає в позитивній характеристиці за місцем проживання, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, відсутність в обвинуваченої будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності і готовність її нести, не залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, надання відразу після неї самостійно і вжиття невідкладних заходів для надання допомоги потерпілій іншими особами та спеціальними службами, висновок органу пробації, згідно якого її виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк. А тому врахувавши всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, із переходом до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, у виді пробаційного нагляду з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень. Дане покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи). Зазначене покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову Верховного Суду від 10.06.2020 в справі № 161/7253/18), що власне і має місце в цій ситуації при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

Постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду Суд від 04.09.2023 у справі № 702/301/20 (провадження № 51-944кмо23) містить висновок, згідно якого суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, визнаній винуватою в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту (ст. 286 КК України) або в цьому ж порушенні, вчиненому в стані сп`яніння (ст. 286-1 КК України), незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане в передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 4775,40 грн (а. с. 38, 39), відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.09.2024 у справа № 138/2813/24 (провадження № 1-кс/138/793/24) (а. с. 40, 41), підлягає скасуванню.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 50, 65 - 67, 69, 286-1 КК України, ст. ст. 100, 174, 349, 368 - 371, 373, 374, 392 - 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 23 червня 2025 року, укладену між потерпілою ОСОБА_7 та обвинуваченою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000421 від 23 вересня 2024 року.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити їй покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді пробаційного нагляду на строк 3 (три) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ч. 2 і п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, а саме зобов`язати її періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 4775 (чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 40 копійок.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.09.2024 у справі № 138/2813/24 (провадження № 1-кс/138/793/25).

Після набрання вироком законної сили, речові докази, вказані в ухвалі слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.09.2024 у справі № 138/2813/24 (провадження № 1-кс/138/793/25), а саме: автомобіль марки ВАЗ 2108, д. н. з. НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , користувачем якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , який знаходиться на території спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, що по вул. Сагайдачного, 4, м. Могилів-Подільський Вінницької області, з правом користування, без права відчуження, - повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення і набирає законної сили після закінчення вказаного строку, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_10