Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/577/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 404/3037/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 31 липня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 28 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Фортечного районного суду м. Кропивницького перебуває кримінальне провадження № 0000038 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України.

У судовому засіданні, яке відбулось 31.07.2025, суд першої інстанції за клопотанням прокурора, продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на два місяці, тобто по 28.09.2025 включно.

Рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, а отже суспільно-корисною діяльністю не займається та особистих доходів для проживання не має, є раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні нових злочинів, які вчинив перебуваючи на іспитовому терміні, що свідчить про його кримінальну спрямованість, стійкість злочинних намірів, що значно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння. Крім того, не має жодного тимчасового або постійно місця проживання в межах м. Кропивницького та Кіровоградської області.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт або особисте зобов`язання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ризики заявлені прокурором не підтверджені ризики, зазначення про існування вказаних прокурором ризиків є суто формальними, а тому підстав для його тримання під вартою немає.

Крім того, ОСОБА_8 вважає, що судом не було надано належної оцінки тому, що він має постійне місце проживання та підтримує родинні стосунки з рідним братом і матір`ю, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків та відсутністю умислу на переховування від суду.

За таких обставин вважає, що до нього може бути застосований запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних вимог у повному обсязі та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

З наданих місцевим судом матеріалів убачається, що в клопотанні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор зазначає про обґрунтованість його обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, існування ризиків, неправомірної поведінки, які не зменшилися та не перестали існувати та неможливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Також суд першої інстанції врахував те, що кримінальні правопорушення в яких обвинувачується ОСОБА_8 є: кримінальним проступком та нетяжким злочином, однак умисними, вчиненими проти здоров`я особи. До того ж ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, а отже суспільно-корисною діяльністю не займається та особистих доходів для проживання не має, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні нових злочинів вчинених під час іспитового строку, що свідчить про його кримінальну спрямованість, стійкість злочинних намірів, що значно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння. Крім того, не має жодного тимчасового або постійно місця проживання в межах м. Кропивницького та Кіровоградської області.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини також свідчать про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та неможливість застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Саме продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Виходячи з наведеного доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено існування ризиків є безпідставними, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою районний суд врахував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні даного злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання ОСОБА_8 під вартою.

Що стосується тверджень захисника про можливість застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не збирається переховуватись від суду, не має наміру впливати на свідків є непереконливими, оскільки відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку тримання під вартою обвинуваченому, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 31 липня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 28 вересня 2025 року без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4