Справа № 203/2442/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшло вищезазначене клопотання, в якому заявниця посилалась на те, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.10.2024 року було задоволено клопотання слідчого СВ ДРУП ГУН в Дніпропетровській області, заявлене в рамках кримінального провадження №0003515, про накладення арешт на автомобіль «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування. Вказаний транспортний засіб згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить на праві власності заявниці та останнім під час ДТП керував її чоловік ОСОБА_4 . Посилаючись на те, що з моменту вилучення транспортного засобу пройшов тривалий час, протягом якого орган досудового розслідування мав можливість провести необхідні слідчі дії, що до теперішнього часу у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру та заявниця не є стороною кримінального провадження, а вилучення транспортного засобу порушує її право власності на володіння та користування автомобілем, заявниця просила скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 14.10.2024 року в частині заборони користування транспортним засобом, зобов`язавши уповноважену особу ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області негайно передати їй автомобіль на відповідальне зберігання, як власнику, до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

В наданій в подальшому заяві ОСОБА_3 просила провести розгляд справи за клопотанням за її відсутності, зазначивши про підтримання клопотання.

Слідчий в призначене судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Враховуючи вищезазначене, а також положення ст.174 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд клопотання по суті за відсутності заявника та слідчого.

Перевіривши викладені в клопотанні доводи та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області (до реорганізації ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області) проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003515, відомості за яким внесено до ЄРДР 09.10.2024 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 09.10.2024 року за участю автомобіля «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля «Fiat», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.10.2024 року у справі №932/9333/24, провадження №1-кс/932/3423/24, було задоволено клопотання слідчого ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та накладено арешт на автомобіль «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування останнім.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником транспортного засобу «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є заявниця ОСОБА_3 .

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч.ч.1,2 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 9 ст.100 КПК України передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Пунктами 5,6 ч.2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.ч.1-3 ст.128 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Слідчий суддя враховує, що заявниця ОСОБА_3 є власником вилученого транспортного засобу «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не була учасником ДТП та не є стороною кримінального провадження №0003515.

З моменту ДТП та початку досудового розслідування у кримінальному провадженні (09.10.2024 року) минуло шість місяців, протягом якого орган досудового розслідування мав достатньо часу для перевірки технічного стану транспортного засобу, призначення та проведення відповідних експертних досліджень.

За вказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що подальше обтяження у вигляді заборони власнику користуватись вилученим транспортним засобом, не є співмірним із завданням кримінального провадження, в зв`язку з чим приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та скасування арешту з автомобіля «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в частині заборони користування останнім, з поверненням його у користування та на відповідальне зберігання, як речового доказу, власнику в особі ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст.28,131,132,170,173,174,369-372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані згідно ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 жовтня 2024 року у справі №932/9333/24, провадження №1-кс/932/3423/2024, в рамках кримінального провадження №0003515, а саме: скасувати арешт в частині заборони користування транспортним засобом - автомобілем «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернувши його в користування та на відповідальне зберігання, як речового доказу, власнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1