Єдиний унікальний номер судової справи 201/3227/25
Номер провадження 1-кп/201/801/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Дніпро

вул. Юрія Горовця, буд. 13

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене 05 лютого 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зі слів - з вищою освітою, студента 5 курсу за спеціальністю «Міжнародні відносини» Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2025 року приблизно о 19 годині 55 хвилин ОСОБА_7 перебуваючи на відкритій ділянці місцевості поруч з в`їздом на косу з вулиці Набережна Перемоги у місті Дніпрі, вступив з потерпілим ОСОБА_9 в словесний конфлікт, під час якого усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків, стоячи навпроти потерпілого на відстані витягнутої руки, своєю лівою рукою стиснутою в кулак завдав один удар в область правого ока та один удар своєю стиснутою правою рукою в область підборіддя потерпілого ОСОБА_5 , спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: контузії правого очного яблука, крововиливу під склеру правого ока, гематоми повіки правого ока з поверхневою раною верхнього повіка, крововиливу слизистої нижньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Умисні дії ОСОБА_7 , які виразилися у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, кваліфікуються за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого проступку визнав повністю і надав наступні покази.

До інкримінованих подій, що сталися 27 січня 2025 року, потерпілого ОСОБА_5 не знав.

27 січня 2025 року приблизно о 19 годині 40 хвилин він керуючи транспортним засобом марки Тесла, з дозволеною швидкістю рухався у лівій смузі дороги в сторону бульвару Слави в місті Дніпро. Під час руху водій іншого транспортного засобу здійснив маневр розвороту на нерегульованому перехресті таким чином, що змусило його загальмувати та змінити напрямок руху. Наведені обставини слугували причиною того, що між ними виник конфлікт і на прохання водія того транспортного засобу вони зупинилися на косі біля вул. Набережна Перемога в місті Дніпрі, щоб поговорити.

Водієм виявився син потерпілого ОСОБА_5 , під час їх розмови біля в`їзду на косу з вулиці Набережна Перемоги у місті Дніпрі, останній погрожував йому «бусифікацією» та наближався до нього, у відповідь він відштовхнув його рукою та попрохав тримати відстань. Після цього, син потерпілого зателефонував на 102 і своєму батьку, як в подальшому виявилося, потерпілому ОСОБА_5 .

У свою чергу, він зателефонував своєму другові і повідомив про ці обставини.

Через деякий час на місце події приїхав потерпілий ОСОБА_5 у військовій формі на автомобілі Subaru, між ними виник словесний конфлікт, під час якого потерпілий став наближатися до нього, у свою чергу, він рукою відштовхнув ОСОБА_5 . Після чого потерпілий знову став наближатися до нього, тоді він своєю лівою рукою стиснутою в кулак завдав один удар в область правого ока та один удар своєю правою рукою стиснутою в кулак в область підборіддя потерпілого ОСОБА_5 .

Після отриманих ударів потерпілий ОСОБА_5 повалив його на землю та утримував 1-2 хвилини допоки прохожі не заступилися за нього. Після чого, потерпілий відпустив його. Через 5 хвилин прибули працівники поліції та швидка медична допомога. Підтвердив, що від нанесеного ним удару у потерпілого були ушкодження в області ока. Від дій потерпілого він отримав ушкодження плеча.

Підтвердив, що умисно наніс потерпілому легке тілесне ушкодження внаслідок словесного конфлікту між ними. При цьому, зазначив, що після подій особисто з потерпілим ОСОБА_5 не спілкувався та заподіяну шкоду не відшкодував, посилаючись на те, що останній не зазначав про наявність такої шкоди. Спілкування між ним та потерпілим відбувалося через їх адвокатів. Стверджував, що відповідні висновки для себе зробив, щиро розкаявся у вчиненому та просив суворо не карати. Додав, що офіційно не працевлаштований, навчається у вищому учбовому закладі, проживає з батьками, неофіційно займається наданням рієлторських послуг у сфері нерухомості.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що обвинуваченого ОСОБА_7 до інкримінованих останньому подій не знав. Вказав, що працює в ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді начальника психіатричного забезпечення особового складу.

27 січня 2025 року о 19 годині 40 хвилин він перебував за своїм місцем проживання разом із своїми онуками та очікував свого сина, який повинен був їх забрати. В цей момент йому зателефонував його син та повідомив, що його зараз будуть вбивати на косі біля вул. Набережна Перемога в місті Дніпрі. Після чого він відразу на автомобілі Subaru Forester поїхав на вказане місце його сином місце. Через хвилин 5 він прибув на місце і побачив два автомобілі, його сина та обвинуваченого ОСОБА_7 , який стояв напроти його сина. Бійки між ними на той момент не було, ОСОБА_7 поводив себе агресивно.

Далі, щоб захистити свого сина та запобігти конфлікту, він став між сином та обвинуваченим. Після чого, між ним та обвинуваченим почався словесний конфлікт, під час якого він не торкався руками ОСОБА_7 , втім, останній наніс йому два удари кулаком - в праве око та щелепу. Для того, щоб не впасти він схопив обвинуваченого і вони разом впали на землю. Він утримував ОСОБА_7 у положенні лежачі на землі декілька хвилин з метою запобігти нанесенню подальших ударів. В цей момент прохожі стали заступатися за ОСОБА_7 та наполягали, щоб він його відпустив. Тим більше, зважаючи на тенденції сьогодення, а також те, що він був одягнутий у військову форму, прохожі подумали, що у такий спосіб він намагається затримати обвинуваченого.

Далі він відпустив обвинуваченого ОСОБА_7 . Майже відразу приїхав товариш обвинуваченого, 3 патрульних екіпажі та швидка медична допомога.

Після вказаних подій він разом із слідчим поїхав на судово-медичну експертизу, яку проводили в лікарні імені Мечникова, де був оглянутий нейрохірургом та офтальмологом. В результаті нанесених обвинуваченим ударів йому спричинене легке тілесне ушкодження, з приводу якого він проходив лікування та витрачав гроші на медикаменти. Заподіяну внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень шкоду обвинувачений не відшкодував, в тому числі, і витрати на лікування. Підтвердив той факт, що особисто з обвинуваченим після цих подій не спілкувався, розмір заподіяних йому збитків повідомив своєму представнику адвокату ОСОБА_6 , адже процес спілкування відбувався через адвокатів.

У судових дебатах потерпілий ОСОБА_5 просив суд з урахуванням всіх обставин злочину призначити обвинуваченому справедливе покарання відповідно до закону.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального проступку, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор та потерпілий не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого та потерпілого наданими ними безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_7 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинене обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і ОСОБА_7 винний у його вчиненні, так як він своїми умисними діями спричинив потерпілому ОСОБА_5 легке тілесне ушкодження, а тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального проступку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого проступку, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до проступків.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_7 зі слів має вищу освіту та навчається на 5 курсі за спеціальністю «Міжнародні відносини» Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара на денній формі навчання, не одружений, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнає його щире каяття у скоєному.

Обставин визначених ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Обговорюючи вид та міру покарання суд виходить з того, що норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Статтями 50 і 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчиненого ним проступку, враховує конкретні обставини злочину та наслідки, що настали, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, зважає на відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також враховує позицію потерпілого ОСОБА_5 щодо призначення справедливого покарання відповідно до закону, та приходить до переконання, що останньому має бути призначено покарання у вигляді громадських робіт в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, співмірним вчиненому обвинуваченим діянню і його наслідкам, та достатнім для виправлення останнього та попередження скоєння ним нових злочинів.

При цьому, суд не може погодитися із позицію прокурора ОСОБА_4 у судових дебатах, який просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу у мінімальному розмірі (50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) у сумі 850 гривень, яке є найбільш м`яким з передбачених санкцією ч. 1 ст. 125 КК України покарань, жодним чином не умотивувавши призначення саме такого виду та розміру покарання.

На переконання суду, запропоноване стороною обвинувачення покарання, з огляду на конкретні обставини злочину, його наслідки, особу обвинуваченого та позицію потерпілого ОСОБА_5 , є занадто м`яким, несправедливим і недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів з мотивів наведених в цьому вироку.

Також, суд не погоджується із позицією сторони захисту, яка повністю збігається з позицією прокурора ОСОБА_4 , висловленою в судових дебатах, з наведених вище мотивів.

В межах даного кримінального провадження заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі, і запобіжні заходи, не застосовувалися.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370- 374, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (ста) годин.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_10