Справа № 521/7361/25
Номер провадження:1-кс/521/1844/25
У Х В А Л А

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Одеса, Україна

12 червня 2025 року

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , здійснив судовий контроль за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Сторони кримінального провадження, не приймали участь під час судового провадження.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

Слідчим суддею проводився розгляд скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення до ЄРДР відомостей про скоєння на думку скаржника кримінальних правопорушень передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 111-2, ч. 2 ст. 114-1, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 368-2, ч. 1 ст. 368-5, ч. 2 ст. 369-2 КК головою Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 .

Скарга розглядалась за ініціативою ОСОБА_3 .

2.Встановлені слідчим суддею обставини із посиланням на докази.

Громадянин ОСОБА_3 звернувся до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси із заявою від 28.03.2025 року про вчиненя кримінальних правопорушень передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 111-2, ч. 2 ст. 114-1, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 368-2, ч. 1 ст. 368-5, ч. 2 ст. 369-2 КК головою Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 .

У заяві скаржник зазначає, що суддя ОСОБА_4 21.03.2025 року під час розгляду скарги ОСОБА_3 в порядку ст. 214 КПК щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 111-1, ч. 1, ст. 111-2, ч. 2 ст. 114-1, ч. 2 ст. 436-2, ч. 1 ст. 442 КК України Одеською обласною прокуратурою за заявою ОСОБА_3 від 02.12.2024 року, не виконав вимоги закону та відмовив у задоволені скарги ОСОБА_3 і не зобов`язав відповідного прокурора внести відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР. На думку скаржника, такі дії судді свідчать про умисне вчинення ряду кримінальних правопорушень як проти Основ національної безпеки України, так і у сфері службової діяльності.

Станом на день звернення до слідчого судді, відомості про злочин прокурором не внесені до ЄРДР.

Оскільки вказані дії прокурора суперечать вимозі ч. 1 ст. 214 КПК, скаржник просить внести відповідні відомості до ЄРДР.

3.Позиції сторін кримінального провадження. Судовий виклик.

Скаржник ОСОБА_3 до суду у режимі відеоконференції - не з`явився. Про дату, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином. Прийняв рішення не виходити на відеоконференцію у даному провадженні, а прийняти участь у судовому засіданні у Приморському районному суді м. Одеси.

Прокурор Малиновської окружної прокуратури міста Одеси просила розглянути подану скаргу за її відсутності, про що надала відповідну заяву. Просила залишити без задоволенню скаргу гр. ОСОБА_3 , оскільки на її думку, зі змісту скарги не встановлено обставин вчинення головою Приморського районного суду м. Одеси кримінального правопорушення, доводи заявника ґрунтуються лише на припущеннях.

3.Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановлені ухвали, положення закону яким керувався слідчий суддя.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріли, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

І.Щодо питання судового розгляду скарги без участі скаржника.

Встановлено, що ОСОБА_3 перебуває у слідчому ізоляторі. Слідчим суддею були вжиті заходи для виклику скаржника до суду шляхом забезпечення проведення відеоконференції між ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Хаджибейським районним судом м. Одеси. Слідчим суддею було призначено судове засідання, в яке викликався скаржник, через адміністрацію слідчого ізолятора. Натомість, ОСОБА_3 , майже кожного дня приймає участь в різних видах судових засідань і доставляється майже у всі суди міста Одеси для розгляду його скарг, а також для участі у розгляді кримінального провадження у відношенні нього. Відповідно, скаржник приймає рішення на власний розсуд про участь у розгляді тої чи іншої скарги, виставляючи пріоритети, в яке судове засідання йому необхідно з`явитись, а в яке він не бажає з`являтись.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду його скарги та слідчий суддя забезпечив його участь у режимі відеоконференції з ДУ «ОСІ», а скаржник свідомо відмовився від прийняття участі у розгляді скарги, слідчий суддя приймає рішення про розгляд скарги без участі скаржника. Підстав для відкладення розгляду скарги не має, оскільки у такий спосіб порушуються розумні строки розгляду вказаної скарги, яка повинна бути розглянута за загальним правилом протягом сімдесяти двох годин /ч. 2 ст. 306 КПК/ (скарга надійшла до суду 09.05.2025 року).

Правило щодо обов`язкової участі скаржника при розгляді скарги, що передбачено в ч. 3 ст. 306 КПК, на думку слідчого судді не є необмеженим. Тлумачення цієї норми повинно бути розумним та адекватним події та предмету судового розгляду. Якщо особа, яка подала скаргу, свідомо створює умови не розгляду такої скарги, затягує її розгляд та взагалі займається саботуванням судового процесу, Правосуддя вимагає від судової влади відповідних заходів реагування, що будуть адекватними діям скаржника. Окрім того, не можливо зобов`язати будь-яку людину прийти до суду та підтримувати власну правову позицію. Не тільки Кримінальний процесуальний закон не надає такої влади, але й здоровий глузд не дозволяє думкам звернутись до такого порядку речей.

Для порівняння можливо, звернутись до практики ЄСПЛ, яка регулює відносини явки обвинуваченого до суду. У даному випадку, ОСОБА_3 для цілей даного судового розгляду є лише заявник скаржник, однак його права слідчий суддя забезпечує на рівні обвинуваченого, який, як відомо, захищений у кримінальному процесі набагато більше.

«Хоча присутність обвинуваченого у кримінальному процесі під час судового розгляду має величезне значення як через право слухання, так і через необхідність перевірити точність показань обвинуваченого та порівняти їх зі свідченнями свідків, розгляд, проведений за відсутності обвинуваченого, не є несумісним з Конвенцією, якщо заінтересована особа може згодом отримати від суду, який його заслухав, нову ухвалу по суті обвинувачення, як щодо права, так і факту (див. рішення ЄСПЛ у справі Пуатримоля, § 31). Більше того, залишається відкритим питання про те, чи застосована ця остання вимога, якщо обвинувачений відмовився від свого права на явку та захист. Для того, щоб така відмова була ефективною для цілей Конвенції, вона повинна бути встановлена недвозначним чином і супроводжуватися мінімальними гарантіями, пропорційними його важливості (там же). Наприклад, Суд вважає, що перш ніж можна стверджувати, що обвинувачений побічно, своєю поведінкою, відмовився від важливого права за статтею 6, необхідно довести, що він міг розумно передбачати, якими будуть наслідки його поведінки»1.

В ухвалі слідчого судді від 10.06.2025 року, слідчий суддя стверджувально зазначив, що 12.06.2025 року об 11 годині 00 хвилин відбудеться судове засідання, в яке викликається скаржник ОСОБА_3 . У випадку не виходу скаржника на відеоконференцію, слідчий суддя розгляне скаргу за наявними доказами. Виїзд ОСОБА_3 до інших судів для участі у судових засіданнях буде вважатись слідчим суддею, як надання пріоритету участі у судовому засіданні і не бажання приймати участь у судовому розгляді власної скарги. Вказана ухвала вручена під розпис скаржнику ОСОБА_3 . Останній, отримавши ухвалу слідчого судді, прийняв рішення про участь у судовому засіданні у Приморсьокму районному суді м. Одеси. Тобто, ОСОБА_3 самостійно обрав пріоритет у розгляді власних скарг.

Не можливо зобов`язати приймати участь особу у розгляді власної скарги. Так само, як і не можливо нескінченно чекати волі скаржника на те, щоб він з`явився до суду для участі у розгляді такої скарги. Норма ч. 3 ст. 306 КПК створена задля гарантування особі можливості виступити перед слідчим суддею і довести свою правову позицію, щоб розгляд скарги не був таємним або не був обмежений суддівським свавіллям. Однак, у даному випадку, всі змоги провести публічний судовий розгляд скарги у встановлені у законі строки розбиваються об свавілля скаржника, який фактично маніпулює державними ресурсами та створює ілюзію порушення власного права. Правовладдя, як видатний інститут людської діяльності, захищає кожного, хто потребує цього, однак воно не може захистити людину, яка сама не бажає такого захисту і штучно створює перешкоди для справедливого судового розгляду.

З урахуванням практики ЄСПЛ можливо стверджувати, що ОСОБА_3 розумно міг передбачити, що у випадку не явки для розгляду його скарги, розгляд останньої буде проведений без його участі, оскільки про таке застереження він був недвозначно повідомлений в ухвалі слідчого судді. Розумно пояснити дії ОСОБА_3 щодо відмови в розгляді власної скарги неможливо.

Враховуючи викладені встановлені обставини, слідчий суддя вважає, що перешкод у розгляді скарги без скаржника, у даному випадку, - не має. Слідчий суддя, вважає, що права та інтереси особи можливо захистити без особи, яка подала таку скаргу, за наявними доказами.

ІІ.Щодо суті скарги.

Слідчим суддею встановлено, що зміст заяви про злочин зводиться до незгоди ОСОБА_3 з судовим рішенням судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.03.2025 року, який не задовольнив скаргу ОСОБА_3 в порядку ст. 214 КПК та не зобов`язав прокурора Одеської обласної прокуратури внести відповідні відомості до ЄРДР за певними фактами вчинених, на думку скаржника, кримінальних правопорушень.

Як за формою скарги (або заяви про злочин), так і за її змістом можливо побачити, що ОСОБА_3 створює штучне уявлення про порушення власних прав. Про це свідчить формальний опис фактичних обставин, які ОСОБА_3 вважає порушенням закону; посилання на вимоги КПК, які начебто порушенні під час розгляду його заяви; а також ізольовані від реальності думки ОСОБА_3 стосовно «розроблення головою Приморського районного суду м. Одеси детального плану злочину на користь РФ та його реалізації». Доводи, викладені у скарзі не мають розумної хронології подій, які б можливо було оцінити як порушення закону. Виклад умовиводів, скаржник здійснює механічно за певною, власно розробленою схемою, не маючи ані хронологічної системи, ані індивідуальних ознак події, що мала б назву кримінальне правопорушення. Висновки, які зроблені у скарзі мають абстрактні формулювання, переписані з кримінального закону.

Відповідно, навіть при поверхневому ознайомленні зі скаргою можливо побачити, що предметом скарги не є будь-яке кримінальне правопорушення, а є виключно незгода ОСОБА_3 з судовим рішенням.

Є очевидним, що ОСОБА_3 у даному випадку, використовує існуючі механізми Кримінального процесуального закону, які створені для захисту порядних людей, у власних егоцентричних інтересах, які не мають нічого спільного із законністю та Правовладдям.

Комплекс прав, які забезпечують людину базовими можливостями на захист у випадку їх порушення, ОСОБА_3 сприйняв як необмежену можливість до сутяжництва. Вдало освоївши певні норми КПК і зрозумівши існуючий порядок подання скарг, ОСОБА_3 довів власні дії із уявного захисту до необмеженого кверулянства.

Є очевидним, що ОСОБА_3 досить хибно уявив собі слова «свобода» і «право». Можливість робити все, що нам завгодно, - не вільність і не свобода, скоріше, це образливе зловживання справжньою свободою. Свобода є право робити все, що дозволено законами. Якби громадянин міг робити те, що цими законами заборонено, то він не мав би свободи, оскільки те саме могли б робити й інші громадяни2.

А щодо права, у Канта ми можемо побачити наступне: «Право (як таке) є обмеження свободи кожного умовою її згоди зі свободою кожного іншого, наскільки це можливо за деяким загальним законом…»3. Право це сукупність умов, за яких свавілля однієї особи сумісне із свавіллям іншої з точки зору закону свободи.

Тобто, баланс інтересів можливо досягти лише завдяки розумному користуванню правами, не забуваючи, що ми маємо і обов`язки перед державою, суспільством та родиною. Є очевидним, що природне право людини, тобто природна свобода людини може бути обмежена цивільним законом; більше того, таке обмеження є природньою метою законів, оскільки інакше не може бути жодного миру. Сам закон був створений для того, щоб обмежити природну свободу людей, щоб вони не шкодили, а допомагали один одному. Суспільний устрій є відношення вільних людей, які однак підпорядковані примусу від закону.

Не розуміння таких фундаментальних принципів правового порядку і призвели ОСОБА_3 до свавілля у формі сутяжництва. Життєва позиція ОСОБА_3 більше нагадує «Bellum omnium contra omnes»4. Це теж саме, що «природний стан» за ОСОБА_5 : «…поки люди живуть без спільної влади, що тримає всіх їх у страху, вони перебувають у тому стані, який називається війною, і саме у стані війни всіх проти всіх»5.

Оцінюючи за змістом подану скаргу, необхідно зазначити, що жодних порушень в діях голови Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 під час ухвалення ним рішення в порядку ст. ст. 214, 303 КПК, мною не встановлено. Суддя діяв в межах наданих йому повноважень на власний розсуд, використовуючи розумно надану йому владу.

Незгода громадянина з судовим рішенням, має бути у формі процесуальній і відповідати КПК. Окрім того, відмова у задоволенні скарги, не перешкоджає особі повторно звернутись з відповідною скаргою, врахувавши недоліки, які були встановлені слідчим суддею і які скаржнику необхідно усунути.

Натомість, вважати кожну відмову в задоволенні скарги злочином, є щонайменше помилковим та таким, що створює переконання у помсті судді за ухвалене рішення. Такі дії не мають нічого спільного із законністю та правовим порядком.

Таким чином, оцінюючи скаргу з точки зору здорового глузду та принципу розумності, слідчий суддя вважає, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР у відношенні голови Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 не має.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя керується ст. ст. 303, 306, 307, 309 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки слідчого судді.

В задоволені скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення до ЄРДР відомостей про скоєння на думку скаржника кримінальних правопорушень передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 111-2, ч. 2 ст. 114-1, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 368-2, ч. 1 ст. 368-5, ч. 2 ст. 369-2 КК головою Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 відмовити.

Копію ухвали направити скаржнику ОСОБА_3 , керівнику Малиновської окружної прокуратури м. Одеси.

2.Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту її оголошення і підлягає безумовному виконанню.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

[1]Рішення ЄСПЛ від 09.09.2003 року «Справа Ентоні Джонс проти Сполученого Королівства (Заява № 30900/02)».

[2]Шарль-Луї де Монтеск?є, Трактат «Про дух законів» 1748 р., Книга одинадцята, Глава ІІІ а. 149. Репринтна копія, Видавництво «Рипол класик» 2018 рік.

[3]Іммануель Кант, Про приказку «Може, це і правильно в теорії, але не годиться для практики» 1793 р., Твори в 6 Томах, Том 4(2) Видавництво «Думка» 1965 р., С. 78.

1 Рішення ЄСПЛ від 09.09.2003 року «Справа Ентоні Джонс проти Сполученого Королівства (Заява № 30900/02)».

2 Шарль-Луї де Монтеск?є, Трактат «Про дух законів» 1748 р., Книга одинадцята, Глава ІІІ а. 149. Репринтна копія, Видавництво «Рипол класик» 2018 рік.

3 Іммануель Кант, Про приказку «Може, це і правильно в теорії, але не годиться для практики» 1793 р., Твори в 6 Томах, Том 4(2) Видавництво «Думка» 1965 р., С. 78.

4 Латинський вираз, який дослівно перекладається як «війна всіх проти всіх».

5 Томас Гоббс, Твори у двох томах, Видавництво «Думка», Том 2 «Левіафан, або Суть, будова і повноваження держави церковної та цивільної» на 735 арк., Глава ХІІІ арк. 95.