Справа № 308/6341/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання заступника начальника СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні за №0000309 від 28.04.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

06.05.2025 заступник начальника СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_5 за погодженням з прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

В рамках даного клопотання просив накласти арешт на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 22,4 кв.м., який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , з метою можливості подальшої конфіскації майна як виду покарання в разі доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Розгляд клопотання просив провести без повідомлення підозрюваного, щодо якого здійснюється провадження, та його захисника, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Прокурор в судовому засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутності.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна (ч. 2 ст. 172 КПК України).

З метою забезпечення збереження належності майна, стосовно якого ставиться питання про арешт, особі, щодо якої здійснюється провадження, слідчим суддею визначено за доцільне розглядати відповідне клопотання без участі власників майна та/або їх захисника, оскільки вбачається наявність ризику відчуження об`єкту рухомого майна третім особам як особисто, так і через представника.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000309 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2025, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.04.2025.

Підставою внесення зазначених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало те, що: «01.03.2025 близько 18:30 год. ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, зустрівся на АЗС «БРСМ», що у м. Ужгороді, вул. Баб?яка, 26 з ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронних органів та повідомив ще раз, що 02.03.2025 о 05:00 год із АЗС «БРСМ», щ у м. Ужгороді по вул. Баб?яка, 26 його забере особа жіночої статі, яка доставить його до населеного пункту Великий Березний Ужгородського району та наголосив, що перед виїздом ОСОБА_8 повинен передати ОСОБА_7 частину заздалегідь обумовленої грошової винагороди у розмірі 1000 доларів США, а дівчині повинен віддати решту, зокрема 4000 доларів США після посадки в автомобіль. 02.03.2025 близько 05:06 год. ОСОБА_7 на виконання заздалегідь обумовленої злочинної схеми зателефонував через додаток «Вацап» ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронних органів та повідомив, що решту обумовленої грошової винагороди у розмірі 5000 доларів США необхідно віддати дівчині, яка буде його доставляти до населеного пункту Великий Березний Ужгородського району та повідомив, що близько 05:30 вона прибуде на АЗС та хай її очікує. Надалі, близько 05:30 год. на АЗС «БРСМ» на автомобілі марки «SKODA», моделі «SUPERB», д.н.з. НОМЕР_1 приїхала ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 на виконання його злочинної схеми сказала ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронних органів, сідати до автомобіля, після чого поїхала у напрямку населеного пункту Великий Березний Ужгородського району. По дорозі ОСОБА_9 заїхала на парковку, що за адресою: АДРЕСА_2 , де зустрілась зі своїм чоловіком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де було висунуто вимогу ОСОБА_8 надати грошові кошти за організацію його переправлення через Державний кордон України. На вказану вимогу ОСОБА_8 відмовив та сказав, що передасть грошову винагороду біля Державного кордону України, як це було обумовлено напередодні. У подальшому, близько 06:28 год. ОСОБА_9 приїхала на автомобілі марки «SKODA», моделі «SUPERB», д.н.з. НОМЕР_1 до населеного пункту Домашин Ужгородського району, де остання передала ОСОБА_8 . ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мав здійснити безпосередній супровід ОСОБА_8 до Державного кордону України та висунула вимогу надати решту обумовленої грошової винагороди у розмірі 5 000 доларів США, після чого ОСОБА_8 надав ОСОБА_9 вказану суму. Після цього ОСОБА_12 у супроводі провідника ОСОБА_11 попрямував у напрямку Державного кордону України через лісисту місцевість та був доведений до лінії Державного кордону України із Словацькою Республікою, після чого ОСОБА_13 , перебуваючи у лісистій місцевості почула звуки БПЛА, які здійснювали спостереження та маючи боязнь бути викритим правоохоронними органами втік у невідомому напрямку. В свою чергу, ОСОБА_7 о 06:50 був викритий правоохоронними органами та затриманий за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_9 о 07:59 год. в АДРЕСА_4 ».

06.05.2025 ОСОБА_11 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а саме: в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, в сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 425491092 від 05.05.2025 року встановлено, що житловий будинок загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 22,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_11 .

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання належить задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно підлягає можливій конфіскації. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Так, частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведене необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 цієї статті, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У ході розгляду клопотання встановлено, що у межах цього кримінального провадження ОСОБА_11 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є незаконне переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів. Отже, відповідно до положень ч. 1 ст. 42 КПК України ОСОБА_11 набув статусу підозрюваного в цьому кримінальному провадженні.

Санкція ч. 3 ст. 332 КК України, що інкримінується ОСОБА_11 , передбачає відповідальність у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (ч. 1 ст. 59 КК України).

Покарання у виді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Тобто, у випадку визнання винуватим ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна, тому на переконання слідчого судді слідчий довів необхідність арешту майна підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо способу арешту майна, який підлягає застосуванню, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційність втручання в права та інтереси власника майна.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно (ч. 5 ст. 173 КПК України).

Слідчий суддя вважає доведеним існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на нерухоме майно, зазначене слідчим у клопотанні, може призвести до його можливого відчуження на користь третіх осіб або настання інших наслідків, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження.

Тому, враховуючи доведеність слідчим наявності ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що заборона відчуження нерухомого майна виправдає у цьому випадку ступінь втручання у право власності підозрюваного ОСОБА_11 . Негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятимуть досягненню мети щодо забезпечення конфіскації майна як виду покарання, таке втручання у право на власність є пропорційним, тому клопотання в належить задовольнити, із забороною відчуження нерухомого майна, що відповідає вимогам ч.11 ст. 170 КПК України.

Керуючись ст.ст.170-173. 372 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання - задовольнити.

З метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на житловий будинок загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 22,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_14