Справа № 199/5308/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 м.Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря с/з ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за № 0000122 від 18.04.2025 року за ч.4 ст.358 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

22.04.2025 року до суду надійшло клопотання прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за № 0000122 від 18.04.2025 року за ч.4 ст.358 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна, в обгрунтування якого зазначено, що в ході досудового розслідування встановлено, що 18.04.2025 року до чергової частини ВП№1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення від працівника поліції ОСОБА_4 про те, що біля будинку АДРЕСА_1 було зупинено автомобіль ВАЗ 2101 днз НОМЕР_1 під керуванням військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і в ході перевірки посвідчення водія серії та номером НОМЕР_3 з терміном дії з 14.03.2025 до 14.03.2027, виданого ТСЦ 8041 з відкритими актегоріями «В» та ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , було встановлено, що воно має ознаки підробки(ЄО № 7336 від 18.04.2025). 18.04.2025 року до ЄРДР за № 0000122 було внесено повідомлення за ч.4 ст.358 КК України та розпочато досудове розслідування. 18.04.2025 року в ході огляду місця події з добровольної згоди ОСОБА_5 було вилучено вищевказане посвідчення водія. Згідно пояснень ОСОБА_5 він придбав підроблене посвідчення водія через мережу Інтернет у невідомої особи за 5000грн., після чого користувався ним до 18.04.2025 року. Вилучене в ході огляду місця події посвідчення водія серії та номером НОМЕР_3 з терміном дії з 14.03.2025 до 14.03.2027, видане ІНФОРМАЦІЯ_2 з відкритими актегоріями «В» та « С» на ім`я ОСОБА_5 , постановою дізнавача визнано речовим доказом по цьому кримінальному провадженню. Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 98,100,167,170, 171 КПК України прокурор просить винести ухвалу про накладення арешту на майно, з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування водійським посвідченням серії та номером НОМЕР_3 з терміном дії з 14.03.2025 до 14.03.2027, яке видане ІНФОРМАЦІЯ_2 з відкритими актегоріями «В» та ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , яке було вилучено в ході огляду місця події 18.04.2025 року.

Прокурор, дізнавач та особа, в якої було вилучено майно(посвідчення водія, яке має ознаки підробки) ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином. В матеріліалах справи є заяви прокурора та дізнавача про проведення судового засідання за їх відсутності, від ОСОБА_5 жодних заяв до суду не надходило.

Дослідивши зміст клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, в ВД ВП№1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження №0000122 від 18.04.2025 року за ч.4 ст.358 КК України. Під час проведення огляду місця події 18.04.2025 року дізнавачем ОСОБА_7 було вилучено у ОСОБА_5 посвідчення водія серії та номером НОМЕР_3 з терміном дії з 14.03.2025 до 14.03.2027 , видане ТСЦ 8041 з відкритими актегоріями «В» та ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , яке має ознаки підробки. Постановою дізнавача від 18.04.2025 року вилучене посвідчення під час проведення огляду місця події визнано речовим доказом та тимчасово вилученим майном та визначено місце зберігання цього речового доказу- в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

На підставі ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2ст.173КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1)правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Слід також зазначити, що самого по собі факту існування постанови про визнання предмета речовим доказом не досить для суду під час прийняття рішення про арешт майна з метою збереження його як речового доказу. Достатність обґрунтування припущення слідчого, прокурора щодо того, що річ може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, перевіряється судом під час розгляду питання про арешт майна.

Відповідно до положень ч. 1, 11 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, псування, передачі майна. Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення огляду місця події 18.04.2025 року ОСОБА_5 надав письмові пояснення, згідно яких він придбав підроблене посвідчення водія через мережу Інтернет у невідомої особи за 5000грн., після чого користувався ними до 18.04.2025 року, коли його зупинила поліція для перевірки документів.

Згідно постанови дізнавача ОСОБА_7 18.04.2025 року призначено проведення технічної експертизи документів, а саме : вилученого у ОСОБА_5 посвідчення водія серії та номером НОМЕР_3 з терміном дії з 14.03.2025 до 14.03.2027 , видане ТСЦ 8041 з відкритими актегоріями «В» та ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , яке має ознаки підробки.

Таким чином, вбачаються підстави для накладання арешту на вилучене майно з метою можливості проведення подальших процесуальних дій, його збереження від зовнішнього впливу, подальшого використання в якості речового доказу по кримінальному провадженню.

На підставі викладеного та керуючись ст.98, 100,170,173 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за № 0000122 від 18.04.2025 року за ч.4 ст.358 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна,- задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно згідно протоколу огляду місця події від 18.04.2025 року, а саме: посвідчення водія серії та номером НОМЕР_3 з терміном дії з 14.03.2025 до 14.03.2027, яке видане ІНФОРМАЦІЯ_2 з відкритими актегоріями «В» та ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчудження, розпорядження та користування цим майном.

Визнати місце зберігання арештованого речового доказу(посвідчення водія серії та номером НОМЕР_3 з терміном дії з 14.03.2025 до 14.03.2027, яке видане ІНФОРМАЦІЯ_2 з відкритими актегоріями «В» та ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )- в матеріалах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000122 від 18.04.2025 року за ч.4 ст.358 КК України.

Відповідальність за збереження тимчасово вилученого майна, на яке зазначеною ухвалою накладено арешт, покласти на дізнавача ВД ВП№1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 .

Роз`яснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1