КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2112/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

20 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінальні провадження № 420 150 000 000 005 61 від 30.03.2015, № 420 160 000 000 019 82 від 01.08.2016 за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_15 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_16 , представника потерпілого ОСОБА_17 - адвоката ОСОБА_18 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року щодо ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_16 ,

представників потерпілих ОСОБА_15 ,

обвинувачених ОСОБА_22 , ОСОБА_20 ,

ОСОБА_21 ,

захисників ОСОБА_24 , ОСОБА_25

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року клопотання захисників ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_24 задоволено.

ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 на підставі ст. 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 28 ст. 340, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

ОСОБА_23 на підставі ст. 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 171, ч. 4 ст. 41 ст. 340, ч. 4 ст. 41 ч. 3 ст. 365, ч. 1, 2 ст. 367 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальні провадження № 420 150 000 000 005 61 від 30.03.2015, № 420 160 000 000 019 82 від 01.08.2016 за обвинуваченням ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 за ч. 2 ст. 28 ст. 340, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України, та ОСОБА_23 за ч. 1 ст. 171, ч. 4 ст. 41 ст. 340, ч. 4 ст. 41 ч. 3 ст. 365, ч. 1, 2 ст. 367 КК України, закрито.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_10 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_12 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 залишено без розгляду, роз`яснено їх право пред`явити позов у порядку цивільного судочинства.

Закриваючи кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, суд встановив, що відповідно до положень ст. 12 КК (у ред. на день вчинення злочинів) інкриміновані обвинуваченим ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 та ОСОБА_23 злочини за ознакою їх суспільної небезпеки відносяться до:

- за ч. 1 ст. 171 КК України - до злочинів невеликої тяжкості, тобто до злочину, за який передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання, за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за ст. 340 КК України - до злочинів середньої тяжкості, тобто до злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

- за ч. 3 ст. 365 КК України - до тяжких злочинів, тобто до злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років;

- за ч. 1 ст. 367 КК України - до злочинів середньої тяжкості, тобто до злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

- за ч. 2 ст. 367 КК України - до злочинів середньої тяжкості, тобто до злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

У силу п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України (у ред. на день вчинення злочинів) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.

Інкриміновані ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_20 кримінальні правопорушення мали місце 30.11.2013, тобто з дня їх вчинення минуло понад десять років.

Інкриміновані ОСОБА_23 кримінальні правопорушення мали місце 30.11.2013 та 01.12.2013, тобто з дня їх вчинення минуло понад десять років.

При цьому судом зазначено, що прокурорами не було надано даних про зупинення перебігу давності під час досудового розслідування, а доводи потерпілих щодо ухилення обвинувачених від суду є безпідставними через те, що судом не встановлювались такі факти. Окрім того, судом зазначено, що доводи сторони обвинувачення та потерпілих щодо необхідності довести вину обвинувачених ну ґрунтуються на законі.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - адвокат ОСОБА_15 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на передчасність та незаконність ухвали, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року та прийняте нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотань захисників ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_24 в інтересах обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та поновити судовий розгляд справи №761/18348/15-к у загальному порядку в суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що під час судового розгляду зазначеного об`єднаного кримінального провадження протягом 2017-2024 років неодноразово потерпілими фіксувались випадки неявки обвинувачених та їх захисників до суду без поважних причин або без підтвердження поважності причин, у зв`язку з чим сторона потерпілих вважає, що такими умисними діями обвинувачені ухилялися від судового розгляду, що в розумінні ст. 49 КПК України зупиняє перебіг давності. Разом з тим, як зазначає апелянт, судом першої інстанції при розгляді клопотання захисників про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності даний факт ухилення обвинувачених від досудового розслідування та суду при постановленні оскаржуваної ухвали не брався до уваги та суд не надав йому належної правової оцінки.

Також апелянт вказує, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали були проігноровані вимоги ч. 2 ст. 288 КПК України щодо обов`язкового з`ясування думки потерпілих, та судове провадження здійснено за відсутності потерпілих, належним чином не повідомлених про дату, час та місце судового засідання

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність ухвали, оскільки вона не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання захисників про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 та закриття кримінальних проваджень за їх обвинуваченням.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує, що всупереч норм ч. 2 ст. 288 КПК України, суд не з`ясував думку всіх потерпілих щодо можливості звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності.

Крім того, апелянт зазначає, що всупереч норм ч. 1 ст. 49 КК України обвинувачені не визнали своєї вини та не визнають, що вони вчиняли кримінальні правопорушення, а тому не можуть бути звільнені від кримінальної відповідальності, як це передбачено КК України.

В доповненнях апелянт вказує, що у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №192/3301/16 зазначено, за яких умов застосовуються звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачене ст. 49 КК України, якими підтверджено, що у суду виникає обов`язок звільнити особу від кримінальної відповідальності згідно ст. 49 КК України, якщо вона вчинила злочин, у якому її обвинувачують. Тобто, до ухвалення обґрунтованого рішення про звільнення конкретної особи від кримінальної відповідальності суд повинен встановити, що особа вчинила саме кримінальне правопорушення, а особа, яка не вчиняла кримінальне правопорушення, не може бути притягнута до кримінальної відповідальності, так само як і звільнена від неї за це. Обґрунтоване таким чином рішення суду надасть змогу потерпілим в подальшому захищати свої права у порядку цивільного судочинства.

Крім того, прокурор вказує, що судове засідання 24.05.2024 проведено без участі всіх потерпілих, при цьому в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про належне повідомлення у відповідності з вимогами ст. ст. 134-136 КПК України, так як у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про відправлення повідомлень про розгляд справи, а також зворотні повідомлення з розписками потерпілих. Також апелянт звертає увагу, що прокурором під час розгляду в суді вказаної справи було надано суду список потерпілих (167 потерпілих), з яких безпосередньо в суді допитано 12.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник потерпілого ОСОБА_17 - адвокат ОСОБА_18 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність ухвали, що прийнята з суттєвим порушенням вимог процесуального закону, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року та прийняти нове рішення, яким залишити без задоволення клопотання захисників ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_24 в інтересах обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 щодо звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що судом допущено неправильне застосування закону, а саме неправильно застосовано положення ст. 49 КК України у порядку, що суперечить точному змісту вказаної норми, оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення на підставі ст. 49 КК України судом не встановлювалося наявність або відсутність такої умови, як факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Зокрема, апелянт вказує, що відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» судом має з`ясовано, що діяння, яке поставлено обвинуваченим за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що за умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності, передбачені КК України.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, звільняючи обвинувачених від кримінальної відповідальності, не з`ясував думку всіх потерпілих, адже у справі понад 170 потерпілих, а висловилася з них лише частина, що на думку апелянта, є порушенням норм ч.ч. 1, 2 ст. 288 КПК України.

На апеляційні скарги представників потерпілих та прокурора захисник обвинувачених ОСОБА_21 , ОСОБА_19 - адвокат ОСОБА_24 подав заперечення, в яких посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року просить залишити її без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Потерпілі, представник потерпілого ОСОБА_17 - адвокат ОСОБА_18 та обвинувачені ОСОБА_19 і ОСОБА_23 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, однак представник потерпілих - адвокат ОСОБА_15 повідомила, що адвокат ОСОБА_18 перебуває в іншому судовому засіданні та не заперечувала проти розгляду апеляційних скарг без її участі, а адвокат ОСОБА_24 долучив документи про перебування ОСОБА_19 у зоні бойових дій, обвинувачені повідомили про неявку ОСОБА_23 за станом здоров`я та про те, що він не заперечував проти проведення апеляційного розгляду у його відсутність, а тому враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, судове засідання проведено у відсутність осіб, які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та представника потерпілих, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку обвинувачених та захисників, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Однією із підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є закінчення строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ст. 340, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України, які мали місце 30.11.2013, а ОСОБА_23 у вчинені злочинів, передбачених за ч. 1 ст. 171, ч. 4 ст. 41 ст. 340, ч. 4 ст. 41 ч. 3 ст. 365, ч. 1, 2 ст. 367 КК України, які мали місце 30.11.2013 та 01.12.2013.

Під час судового розгляду суду першої інстанції захисники ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_24 заявили клопотання про звільнення обвинувачених ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення останніх до кримінальної відповідальності, яке підтримали обвинувачені і також просили звільнити їх від кримінальної відповідальності за інкриміновані вищезазначені кримінальні діяння.

Інкриміновані обвинуваченим ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 та ОСОБА_23 злочини, за ознакою їх суспільної небезпеки, відповідно до положень ст. 12 КК (у ред. на день вчинення злочинів) відносяться: за ч. 1 ст. 171 КК України - до злочинів невеликої тяжкості; за ст. 340 КК України - до злочинів середньої тяжкості; за ч. 3 ст. 365 КК України - до тяжких злочинів, за ч. 1 ст. 367 КК України - злочинів середньої тяжкості; за ч. 2 ст. 367 КК України - до злочинів середньої тяжкості.

У силу п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України (у ред. на день вчинення злочинів) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.

Таким чином, станом на час розгляду судом першої інстанції клопотання про закриття кримінального провадження, минули передбаченні п. 4 ч.1 ст. 49 КК України строки притягнення особи до кримінальної відповідальності, застереження, передбачені ч. 2, 3 ст. 49 КК України, для такого звільнення, як встановив суд першої інстанції відсутні. ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 та ОСОБА_23 наслідки звільнення їх від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття справи, зокрема, що дана обставина є нереабілітуючою, зрозумілі. Отже, суд першої інстанції встановив всі обставини, необхідні для вирішення даного питання і дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 та ОСОБА_23 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закрив кримінальне провадження щодо них.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_15 про те, що протягом 2017-2024 років обвинувачені та їх захисники на деякі судові засідання не з`являлись без поважних причин, що на переконання сторони потерпілих вказує на ухилення обвинувачених від судового розгляду і в розумінні ст. 49 КПК України зупиняє перебіг давності, то колегія суддів вважає їх непереконливими.

Так, під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника.

За приписами ст. 335 КПК України у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду, суд своєю ухвалою зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого та оголошує розшук допоки ухвалу суду не буде виконано.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не приймав рішення про застосування до будь-кого з обвинувачених заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді примусового приводу, застосування запобіжних заходів у зв`язку з безпідставним неприбуттям до суду. Правоохоронними органами жодного разу не було застосовано заходів, спрямованих на розшук і затримання обвинувачених. Судове провадження через ухилення будь-кого з обвинувачених від суду не зупинялося. Таким чином, доводи адвоката ОСОБА_15 про ухилення обвинувачених від суду є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора та потерпілої сторони про необхідність встановлення місцевим судом факту вчинення обвинуваченими інкримінованих кримінальних правопорушень, то вони є безпідставними, оскільки у результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК за ініціативою захисника та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально-караного діяння. Адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння.

Специфіка інституту звільнення особи від кримінальної відповідальності саме й полягає в тому, що за наявності певних визначених у законі умов особа звільняється від такої відповідальності, а кримінальне провадження закривається, раніше від тієї стадії, коли вказані факти можуть та/чи мають бути належним чином встановлені, доведені, підтверджені.

Посилання прокурора на постанову Верховного Суду від 25.02.2021 (кримінальне провадження № 192/3301/16), як на додатковий аргумент необхідності, до ухвалення рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності, встановити, що особа вчинила саме кримінальне правопорушення є неспроможним, оскільки у вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість, за наявності клопотання захисника і згоди обвинуваченої, закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності та звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності. А також, що таке звільнення не реабілітує особу, а тому не звільняє її від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду, в порядку цивільного судочинства. Жодних висновків про необхідність встановлення факту вчинення особою кримінального правопорушення, в наведеній прокурором постанові не міститься.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що обвинувачені не визнали своєї вини та не визнають, що вони вчинили кримінальні правопорушення, а тому не можуть бути звільнені від кримінальної відповідальності, не заслуговують на увагу, оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 12.09.2022 у справі № 203/241/17 вказала, що згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України).

Що стосується аргументів прокурора та сторони потерпілих про неврахування судом першої інстанції думки потерпілої при постановленні оскаржуваної ухвали та проведення судового засідання без участі всіх потерпілих, які належним чином не повідомлялись, то слід зазначити, що відповідно до журналу судового засідання від 14.03.2024 після надходження від захисників клопотання про звільнення ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 та ОСОБА_23 від кримінальної відповідальності, судове засідання, у зв`язку із необхідністю надання прокурором відомостей щодо судимостей обвинуваченого та необхідності, відповідно до ст. 288 КПК України з`ясувати думку потерпілих щодо їх ставлення до клопотання було відкладено та на адресу усіх потерпілих було направлено відповідне повідомлення (т. 65 54 -250 а, т. 66 а.п.1-65 ).

Згідно матеріалів справи, від ОСОБА_60 надійшла заява, в якій останній просив проводити розгляд справи у його відсутність проти задоволення клопотання сторони захисту заперечував (т. 65 а.п. 84).

Від ОСОБА_61 надійшла заява, в якій останній просив проводити розгляд справи у його відсутність щодо задоволення клопотання сторони захисту не заперечував (т. 65 а.п. 85)

Від представника потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - адвокат ОСОБА_15 надійшло заперечення на вказане клопотання, а також потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_8 в судовому засіданні безпосередньо висловлювали свою думку щодо заявленого клопотання (т. 66 а.п. 66-69, 92-93).

Таким чином, зважаючи на те, що судом вживались заходи щодо повідомлення потерпілих про розгляд клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинувачених, однак, не всі потерпілі виявили бажання висловити свою позицію щодо такого клопотання, доводи прокурора та представників потерпілих в цій частині колегія суддів до уваги не бере, оскільки у даному випадку позиція потерпілих, хоч і є важливою, однак, з огляду на зміст положень ст. 49 КК України, статей 284, 285 КПК України, не є визначальною, так як звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності, за наявності згоди такої особи, є обов`язком суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді клопотання захисників повністю дотримався вимог ст. 286 КПК України, у зв`язку з чим ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року є законною та обґрунтованою та правових підстав для її скасування не має, а тому апеляційні скарги представників потерпілих та прокурора задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_15 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_16 , представника потерпілого ОСОБА_17 - адвоката ОСОБА_18 - залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року, якою ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 на підставі ст. 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 28 ст. 340, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності; ОСОБА_23 на підставі ст. 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 171, ч. 4 ст. 41 ст. 340, ч. 4 ст. 41 ч. 3 ст. 365, ч. 1, 2 ст. 367 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальні провадження № 420 150 000 000 005 61 від 30.03.2015, № 420 160 000 000 019 82 від 01.08.2016 за обвинуваченням ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 за ч. 2 ст. 28 ст. 340, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України, та ОСОБА_23 за ч. 1 ст. 171, ч. 4 ст. 41 ст. 340, ч. 4 ст. 41 ч. 3 ст. 365, ч. 1, 2 ст. 367 КК України, закрито - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4