Справа № 644/7661/24
Провадження № 1-кп/645/404/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001350 від 22.11.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч. 2 ст.353 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Під час підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_12 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку заступника командира батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання захисник ОСОБА_12 зазначив, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки забезпечить необхідний контроль за поведінкою та місцезнаходженням обвинуваченого ОСОБА_4 та надасть можливість служити йому в лавах ЗСУ, бути корисним Державі, на теперішній час відсутні ризики, які б свідчили про можливість та бажання ОСОБА_4 переховуватися від суду, впливати якимось чином на свідків та потерпілих, або вчинити інше кримінальне правопорушення, ОСОБА_4 має постійну реєстрацію та місце проживання, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки. До клопотання додана заява ОСОБА_14 про особисту поруку за обвинуваченого ОСОБА_4 та клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку.

Заступник командира батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомив про те, що йому відомі обставини справи щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , дані про його особу, тяжкість пред`явленого йому обвинувачення, з урахуванням чого просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на особисту поруку, оскільки належне виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків можливо шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу, про що надав суду відповідну заяву про особисту поруку. Зазначив, що йому роз`яснені обов`язки як поручителя та наслідки їх невиконання.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_9 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтримали думку своїх захисників.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту, посилаючись на те, що ризики, які враховувались слідчими суддями під час застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Зазначила, що ОСОБА_4 від органів досудового розслідування переховувався, у зв`язку з чим його було оголошено у розшук. Стосовно ОСОБА_4 на розгляді в суді перебуває кримінальне провадження, у якому ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 306 КК України. На теперішній час розгляд справи зупинено у зв`язку з мобілізацією ОСОБА_4 . Відповідно до інформації, наданої керівництвом ВЧ НОМЕР_3 , ОСОБА_4 вважається таким, що самовільно залишив розташування частини, за цим фактом слідчими ДБР внесено відомості до ЄРДР. Також зазначила, що в провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває на розгляді обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 за ч.1 ст.26, ч.5 ст.27, ч.4 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України, вказані кримінальні правопорушення вчинені ним після 01.07.2023 року.

Під час судового засідання захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_11 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з 21.00 до 06.00 часу доби. У разі, якщо суд вважатиме неможливим змінити запобіжний захід, просить зменшити суму застави до мінімальних розмірів прожиткового мінімуму.

В обґрунтування свого клопотання захисник ОСОБА_11 зазначила, що з04.12.2025 обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 розглядається в суді. За цей час у справі не вивчено жодного доказу, не допитано жодного свідка, потерпілого. Внаслідок чого ОСОБА_5 безпідставно перебуває за гратами, внаслідок чого нівелюються його права. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не підтверджуються. Доказів незаконного тиску на свідків у сторони обвинувачення не мається, як і підстав обґрунтовано припускати можливість знищення доказів у справі, які давно зібрані та зберігаються у сторони обвинувачення. ОСОБА_5 не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, скоювати нові злочин останній не збирається. Він має стійкі соціальні зв`язки, малолітню доньку ОСОБА_15 2019 року народження, нагороджений пам`ятною медаллю «За оборону Міста-Героя Харків». Зазначає, що сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтримали думку своїх захисників.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту, посилаючись на те, що ризики, які враховувались слідчими суддями під час застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Зазначила про відсутність підстав для зменшення розміру застави визначеного слідчим суддею.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи в частині заявлених клопотань, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Судовим розглядом встановлено, що ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 09.05.2025 року відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», строком до 07.07.2025 року включно.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд зазначає, що підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 було існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомлюючи реальність та невідворотність покарання, а також те, що у разі засудження за вчинення інкримінованих злочинів судом може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, перебуваючи на волі, або при застосуванні менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від суду та намагатися уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується; незаконно впливати на свідків, потерпілих, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, оскільки наразі ще не розпочався судовий розгляд, всі потерпілі та свідки обвинувачення ще не допитані, що не виключає можливості обвинуваченого їх схилити до зміни раніше наданих показань.

Підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 було існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

обвинувачений ОСОБА_5 , усвідомлюючи реальність та невідворотність покарання, а також те, що у разі засудження за вчинення інкримінованого злочину судом може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, перебуваючи на волі, або при застосуванні менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від суду та намагатися уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується; незаконно впливати на свідків, потерпілих, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, оскільки наразі ще не розпочався судовий розгляд, всі потерпілі та свідки обвинувачення ще не допитані, що не виключає можливості обвинуваченого їх схилити до зміни раніше наданих показань.

Судом враховано, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем та може нести службу, у тому числі, де тривають бойові дії, та місцезнаходження військової частини в якій він несе військову службу, у будь-який час може змінити місце дислокації, і таким чином може спробувати переховуватись від суду.

Крім того, суд оцінюючи в сукупності обставини, які визначені ст.178 КПК України, враховував: 1) вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 кримінальних правопорушень; 2) тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні кримінальних правопорушень; 3) вік та стан здоров`я обвинувачених, які інвалідності не мають; 4) дані про особу обвинувачених та їх репутацію, ОСОБА_4 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має постійне місце проживання, має родину та двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 раніше не судимий, одружений, має малолітню дитину.

Суд вважав, що інший більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання покладених на обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, попередження переховування від суду, вчинення ними нових кримінальних правопорушень, впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні. Обставини, які були наведені стороною захисту в минулому судовому засіданні, в даному випадку не могли бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Відповідно до ст.180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Судом встановлено, що на теперішній час ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати та не зменшилися.

Обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисниками не надано суду доказів того, що будь-який з ризиків відпав або зменшився, а також можливості зміни запобіжного заходу на особисту поруку.

Обвинуваченим ОСОБА_5 та його захисником не надано суду доказів того, що будь-який з ризиків відпав або зменшився, а також можливості зміни запобіжного заходу на домашній арешт, а також підстав для зменшення розміру застави визначеного слідчим суддею.

Обставини, на які посилається сторона захисту вже були предметом дослідження під час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Питання доведеності вини обвинувачених у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації їх дій судом під час розгляду цього клопотання не вирішувалося, оскільки це є предметом судового розгляду справи по суті.

Суд враховує, що хоча заступник командира батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 викликає довіру суду щодо його добропорядності та щирих намірів забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, однак застосування менш суворих запобіжних заходів на даній стадії кримінального провадження не зможе запобігти наведеним вище ризикам, встановлених судом, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , з урахуванням тяжкості умисних кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, відомостей про його особу та встановлених судом обставин, передбачених ст.178 КПК України.

За таких обставин суд вважає, що інший більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання покладених на обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, попередження переховування від суду, вчинення ними іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачуються, впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/97 від 26 липня 2001 року.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, суд вважає що клопотання сторони захисту задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст.176, 177, 180, 183, 193, 194, 201, 314, 315, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку заступника командира батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 - ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 17 червня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1