ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2710/25 Номер провадження 11-кп/814/1607/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи виконання покарань засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 02 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Климець Сколівського р-ну Львівської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого

05 грудня 2022 року Полонським районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_8 не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 02 липня 2025 року, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції належним чином не мотивував ухвалене рішення та не врахував те, що: він ( ОСОБА_8 ) під час відбування покарання довів своє виправлення, так як позитивно характеризується, має 7 заохочень, натомість 6 стягнень були отримані ним до прибуття до ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» та є погашеними, дотримується сумлінної, добросовісної поведінки й ставлення до виконання обов`язків, має ІІ групу інвалідності, стан його здоров`я погіршився, у зв`язку з чим, він непрацевлаштований в установі виконання покарань, ризик вчинення ним нового злочину є мінімальним; він учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, яке хоча і є тяжким злочином, у той же час, із неумисною формою вини, щиро розкаявся у вчиненому злочині, до цього не притягувався до кримінальної відповідальності, має: на утриманні неповнолітню дитину, стійкі соціальні зв`язки.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення представника установи виконання покарань, який підтримав подання виправної колонії, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 05 грудня 2022 року Полонським районним судом Хмельницької області ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Стягнуто з:

Моторного (транспортного) страхового бюро України - на користь ОСОБА_9 9 100 гривень витрат на поховання;

ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 300 000 гривень моральної шкоди та на користь держави 11 286 гривень 06 копійок процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів (т.1 а.о.с.6-9).

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 04 листопада 2020 року приблизно о 16 годині 12 хвилин, керуючи по автодорозі «Шепетівка - Чуднів - Бердичів» автомобілем "Сітроен С5", н.з. НОМЕР_1 , який із порушенням вимог п.31.4.2 «г» ПДР України мав несправне рульове керування у виді конструктивних змін конструкції наконечників тяг рульового приводу, а саме встановлення додаткових гайок та болтів, у порушення вимог п.п.10.1, 12.6 «г», 13.3, 14.2 «в», «г» ПДР України рухався зі швидкістю 100 км/год на вказаній вище ділянці автодороги, де дозволено рух із швидкістю не більше 90 км/год, та на відстані 2 500 м від с. Буртин Шепетівського ра-ну Хмельницької обл. не врахував дорожню обстановку, а саме рух зустрічного транспортного засобу, змінив напрямок свого руху ліворуч, почав здійснювати обгін попутного транспортного засобу «Volkswagen LT 46», н.з. НОМЕР_2 , при цьому, не переконався, що цей маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а також перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані та після обгону він зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого обганяє, повернутися на займану смугу, виконуючи маневр обгону зазначеного вище транспортного засобу, не дотримався безпечного інтервалу та вчинив зіткнення із транспортним засобом «Volkswagen LT 46». У результаті зіткнення автомобіль «Сіtrоеn С5» під його керуванням втратив керованість та він здійснив виїзд за межі дороги в лісовий масив, де відбулося зіткнення з деревами.

Унаслідок ДТП пасажирам автомобіля «Сіtrоеn С5» заподіяно:

ОСОБА_10 - тілесні ушкодження, що спричинили його смерть;

ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 05 грудня 2022 року, кінець цього строку 05 грудня 2027 року.

Таким чином, наявні передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 05 грудня 2022 року, під час перебування в ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» характеризувався негативно, 6 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності із застосуванням 5 доган і поміщенням у карцер строком на 3 доби за порушення, пов`язане із вживанням алкоголю.

Із 20 червня 2023 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)», де отримував 8 заохочень у вигляді подяк, стягнень не має, характеризується позитивно, в період часу з 05 листопада 2024 року до 17 лютого 2025 року працював, наразі непрацевлаштований у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, є інвалідом ІІ групи, виконує роботи з благоустрою установи, до яких ставиться з розумною ініціативою, бере участь у виховних заходах, під час розгляду кримінального провадження по суті в судах першої та апеляційної інстанції винуватість у вчиненні злочину не визнав, у поданій під час відбування покарання зазначив про щире каяття у вчиненому злочині, сплатив 11 286 гривень 06 копійок у рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, має виконавчий лист, за яким із заробітної плати проведено відшкодування 1 980 гривень 31 копійки, заборгованість становить 341 537 гривень 09 копійок, ризики вчинення ним повторного кримінального правопорушення та його ймовірної небезпеки для суспільства визначені як низькі, що зафіксовано в даних характеристик ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» від 26 квітня, 14 серпня 2024 року, 05 та 09 червня 2025 року, матеріалів про заохочення стягнення і працевлаштування засудженого, щодо стану виконавчого провадження (т.2 а.о.с.72, 193-195, 214-225, 233, 257-269, 277-280, а.с.п.2-15, 18).

При цьому, ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення хоча з необережності, але тяжкого злочину, що призвело до непоправних наслідків у вигляді смерті людини та заподіяння іншій людині середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що застосовані до ОСОБА_8 6 стягнень, у тому числі за злісне порушення умов відбування покарання, хоча й погашені наразі, проте свідчать про його схильність до свідомого систематичного порушення встановлених КВК України заборон шляхом ігнорування попередньо накладених стягнення і те, що він належних висновків для себе не зробив після вчинення зазначеного вище тяжкого злочину, натомість продовжив протиправну поведінку в місцях позбавлення волі.

Таким чином, із установлених вище апеляційним судом обставин у їх сукупності вбачається, що в поведінці ОСОБА_8 спостерігаються деякі позитивні тенденції, однак вона не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була нестабільною, та є відсутніми підстави для висновку про досягнення засудженим необхідного ступеню виправлення, що підтверджував би доцільність і необхідність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання. Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання та перебування в усіх установах виконання покарань, а не протягом конкретно обраного часу.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_8 має певні соціальні зв`язки, неповнолітню дитину, матір, яка має тяжке захворювання, однак, із огляду на викладені вище обставини в їх сукупності, зазначені дані не вказують на доведення засудженим сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення під час відбування покарання, а тому не є доцільною та мотивованою підставою для застосування до нього приписів ст.81 КК України.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання, чого не встановлено в цьому провадженні для досягнення мети заходу примусу за вчинення ОСОБА_8 вказаного вище тяжкого злочину, що призвів до непоправних наслідків у вигляді смерті людини, життя якої згідно зі ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю та особливим об`єктом кримінально-правової охорони. Хоча відбутий ОСОБА_8 строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і необгрунтованим із точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто в більш короткий строк, ніж встановлено за вироком суду.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 02 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4