"18" червня 2025 р. Справа № 363/4278/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вишгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за 0000984 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000984 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України

Як вбачається з обвинувального акту, 15.09.2017 року близько 08 годин 00 хвилин громадянин ОСОБА_5 , перебуваючи на подвір`ї поблизу дворового господарства по АДРЕСА_1 під час сварки на ґрунті довготривалих неприязних відносин з ОСОБА_6 , наніс один удар правою рукою в область правої сторони обличчя останньому, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодженняу вигляді поверхневої рани, підшкірної гематоми параорбітальної області, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

21.05.2025 року через систему «Електронний суд» до суду від обвинуваченого ОСОБА_5 надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, яке обґрунтоване тим, що згідно з обвинуваченням, йому інкримінується вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що мало місце 15 вересня 2017 року. Станом на дату розгляду справи минуло понад шість років з дня події, і таким чином строк давності притягнення до кримінальної відповідальності безумовно сплив. Цим клопотанням він не визнає своєї вини, однак, з огляду на значний час, що минув з моменту події, а також небажання надалі перебувати у тривалому судовому процесі, який триває вже понад шість років, просить суд ухвалити рішення про закриття провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання та просивйого задовольнити.

Прокурор та п редставник потерпілого не заперечували проти задоволення заявленого клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши клопотання, роз`яснивши наслідки закриття кримінального провадження, на що учасники судового провадження надали згоду, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 1 ст. 285 КПК України).

Стаття 49 КК України регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Частина 2 ст. 4 КК України встановлено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. А частиною третьою цієї статті визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_5 інкримінують вчинення 15 вересня 2017 року кримінального правопорушення, передбачеого ч.1 ст.125 КК України, яке відноситься до злочину невеликої тяжкості, що повністю узгоджувалося з положеннями діючої на той час ст. 12 КК України.

З урахуванням положень ч.1 ст. 5 КК України та розміру визначеного покарання за ч.1 ст. 125 КК України дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати, як кримінальний проступок за положеннями діючої ст. 12 КК України, але при такій кваліфікації, суд не встановив жодного поліпшення його кримінально-правового становища, так як, строк після спливу якого, особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності залишився незмінним та дорівнює двом рокам (у редакції станом на час вчинення кримінального правопорушення та станом на час розгляду цього клопотання).

Відповідно до ч.3 ст. 285 КПК України, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

Судом роз`яснено ОСОБА_5 , що строки притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.12 ст. 125 КК України закінчилися 15 вересня 2019 року, що є підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Судом встановлено, що за даним кримінальним провадженням перебіг давності не переривався, та суду не надано жодного доказу, що ОСОБА_5 вчиняв будь-які дії, які б вказували на навмисне переховування його від органів досудового слідства, а отже, у суду відсутні підстави для застосування положень ч.2, 3 ст. 49 КК України.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Суд зазначає, що обвинуваченому було роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є нереабілітуючою підставою, але обвинувачений наполягав на задоволенні свого клопотання, та надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності.

У кримінальному провадженні № 463/5277/16-к Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року наголосив, що ст.49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-процесуальних відносин. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе лише одночасно із застосуванням норм кримінального процесуального закону. Процесуальні аспекти звільнення від кримінальної відповідальності визначені у ст.ст. 285-289 КПК України. Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Відсутність же клопотання сторін про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, згідно з положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України, позбавляє суд можливості самостійно ініціювати вирішення відповідного питання.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи із цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст.49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням ними своєї винуватості в скоєнні злочину.

Розглядаючи клопотання, суд також не може вирішити питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, так як відповідно до ч. 4 ст. 286 Кримінального процесуального кодексу України клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності розглядається негайно, то суд позбавлений можливості продовжити дослідження доказів та встановлення обставин інкримінованого злочину.

При цьому, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності в передбачених законом випадках за умови роз`яснення суті обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме таку позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 26 березня 2020 року в справі № 730/67/16-к.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 19.11.2019 констатує, що суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності. Суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК України.

Дотримання умов, передбачених частинами 1 - 3 ст. 49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Враховуючи наявність як матеріальних, так і процесуальних підстав для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд вважає, що клопотання обвинуваченого є обґрунтованим і підлягає задоволенню, так як з моменту його вчинення минуло більше ніж два роки. Після його вчинення ОСОБА_5 інші кримінальні правопорушення не вчиняв.

Вищезазначені обставини дають всі підстави вважати, що з дня вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, спливли строки давності, їх перебіг не зупинявся і не переривався, що є підставою для його звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

У справі також потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» роз`яснено, що в разі закриття кримінальної справи цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілих можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Відповідно положень ст.ст.128, 129 КПК України вищезазначений цивільний позов не підлягає вирішенню по суті, у зв`язку з прийнятим судом рішенням щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, тому суд вважає за необхідне цивільний позов потерпілого залишити без розгляду, разом з цим роз`яснити положення ст.128 ч.7 КПК України відповідно до яких особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 49 КК України, ст.ст.284, 286, 337, 369, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі статті 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження за №0000984 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрити.

Речовий доказ оптичний диск «Verbatium» 80min/700MB, 52xSpeed vitesse залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши право на його пред`явлення в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 23.06.2025 року о 15 годині 00 хвилин.

Головуючий ОСОБА_1