Справа № 521/92/18
Номер провадження:1-кп/521/102/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 заявила клопотання про скасування арешту з майна, а саме із майнових прав на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала клопотання в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання, наголосив що арешт на майнові права накладний у 2017 році, на теперішній час не має змоги набути право власності, окрім того, у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України, та щоденними обстрілами цивільної інфраструктури, він не має можливості подання заяви на отримання компенсації.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти клопотання, однак без права відчуження вищезазначеного майна.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти клопотання.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по них, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.10.2017 року, задоволено клопотання старшого слідчого СВ СУ військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_7 . Накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: житловий будинок реєстраційний номер 16959456 за адресою: АДРЕСА_2 ; транспортний засіб легковий VOLKSWAGEN PASSAT 2008 року випуску, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , номер та серія знаку НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 ; майнові права на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 як інвестор здійснив виплату 100% суми та набув право квартиру.

28.08.2019 року, відповідно до акту приймання-передачі до договору №8/24 ОСОБА_4 як покупцю передано в натурі вищезазначену квартиру, що підтверджується наданими в судовому засіданні документам.

Стаття 170 КПК України регулює підстави для арешту майна, та зазначає яке саме майно може бути арештовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Речовими доказами, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року. У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Європейський суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суддя вважає, у зв`язку із тривалим розглядом справи, у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України, та щоденними обстрілами цивільної інфраструктури, на думку суду подальший арешт майнових прав є неспіврозмірний завданням кримінального провадження та безпідставно порушує права ОСОБА_4 , судом не встановлено обставин, на те, що майнові права на квартиру ОСОБА_4 пов`язані з обставинами кримінального правопорушення, а відтак вважає клопотання про скасування арешту майна обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 132, 170, 174 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси 09.10.2017 року, а саме з майнових прав на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (фактична адреса: АДРЕСА_3 ).

Виконання ухвали слідчого судді доручити слідчому та прокурору.

Копію ухвали надіслати прокурору та заявнику.

Ухвала слідчого судді набирає законної з моменту її оголошення.

Ухвала слідчого судді, оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1