ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2055/25 Справа № 185/9075/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000364 за апеляційними скаргами першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2025 року та на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Підгородне Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 22.10.2024 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 390-1 КК України до 1 року пробаційного нагляду,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання, а саме - вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах; вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Павлоградського міькрайонного суду Дніпропетровської області від 22.10.2024 року більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно визначити покарання у вигляді 2 років пробаційного нагляду; відповідно до вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання, - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, - виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що 22.10.2024 року ОСОБА_7 засуджено вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ст. 390-1 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України.

У цьому провадженні ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 390-1 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Павлоградського міькрайонного суду Дніпропетровської області від 22.10.2024 року, визначено остаточне покарання у виді 2 років пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-3 ч. 2. п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Таким чином суд, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень, застосував принцип часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.10.2024 року, при цьому фактично визначив остаточне покарання за принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Окрім того, підлягає виключенню вказана судом обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого, - вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, так як вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не має ознак для визначення його як такого, що пов`язане із домашнім насильством.

Також прокурор просить ухвалу суду першої інстанції від 01.05.2025 року, якою виправлено описку у вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.04.2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати, оскільки суд першої інстанції в порушення ст. 370, 374 КПК України вийшов за межі повноважень, наданих йому ст.379 КПК України, так як виправив не описку, допущену при складанні вироку, а вирішив питання по суті про визначення остаточного покарання ОСОБА_7 за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України. Також суд розглянув вказане питання без повідомлення учасників судового провадження про дату, час і місце судового розгляду.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, та призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки; на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.10.2024 року, та покарання, призначеного за цим вироком, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки; відповідно до п.п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України на ОСОБА_7 покладено певні обов`язки.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року виправлено описки у вступній та резолютивній частинах у вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 , а саме зазначено вважати правильним анкетні дані ОСОБА_7 - раніше судимий, та у 3 абзаці резолютивної частини вироку вважати правильним наступне: «У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення покарання, призначеного за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.10.2024 року, покаранням, призначеним за цим вироком, та визначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки».

За обставин, викладених у вироку, 23.08.2024 року за заявою свідка ОСОБА_9 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у цивільній справі № 185/8674/24, провадження № 2-о/185/358/24, ухвалено рішення про видачу обмежувального припису стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , якому встановлено заходи тимчасового обмеження його прав строком на шість місяців із заборонами обвинуваченому ОСОБА_7 : перебувати в місці проживання свідка ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 ; наближатися на 50 метрів до місця проживання свідка ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи ознайомленим особисто 24.08.2024 року із зазначеним вище рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.08.2024 року, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 24.08.2024, 25.08.2024, 26.08.2024, 27.08.2024, 28.08.2024 та 29.08.2024, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відмовився залишати місце проживання свідка ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 , шляхом вчинення умисних дій, спрямованих на невиконання заборон, передбачених обмежувальним приписом, викладеним у рішенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.08.2024 року, порушив заборону перебування впродовж шести місяців з дня ухвалення рішення суду в місці проживання свідка ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого, який не заперечував щодо задоволення апеляційних скарг прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про виправлення описки у вироку колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за ініціативою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Враховуючи вищезазначене, виправлення допущених у вироку описок чи арифметичних помилок допускається, якщо при цьому не змінюється суть судових рішень.

Відповідно до ухвали, суд, виправляючи описку у вироку, вирішив питання по суті про визначення остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме змінив принцип його визначення з часткового складання покарань за вироками на поглинення менш суворого покарання більш суворим, допустивши порушення вимог ст. 374, 379 КПК України, оскільки зазначені відомості є такими, що змінюють суть резолютивної частини вироку, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року про виправлення описки не може вважатися законною і обґрунтованою та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом, доведеність його вини та призначене покарання в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Доводи прокурора щодо безпідставності встановлення обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, - вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, колегія суддів вважає обгрунтованими, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ст. 390-1 КК України, є кримінальним проступком проти правосуддя, так як об`єктом цього кримінального правопорушення є лише інтереси правосуддя у частині забезпечення виконання призначених судом обмежувальних заходів, обмежувальних приписів або проходження програми для кривдників.

Законом України від 6 грудня 2017 року № 2227-VIII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» доповнено Кримінальний кодекс України новими положеннями, в яких передбачено, зокрема, такі склади кримінальних правопорушень, як домашнє насильство, а також внесено відповідні зміни до Кримінального процесуального кодексу України. Зокрема, у КК України з`явилась ст. 126-1 «Домашнє насильство»; у ст. 91-1 КК України передбачено інститут обмежувальних заходів щодо осіб, які вчинили домашнє насильство; у ч. 1 ст. 67 КК України доповнено перелік обставин, що обтяжують покарання, новим пунктом 6-1, відповідно до якого, обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах» тощо.

Злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Проте у цьому провадженні, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не має ознак для визначення його як такого, що пов`язане із домашнім насильством, а тому вказана судом обставина, що обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, підлягає виключенню, що не впливає на призначене покарання, та не погіршує становище обвинуваченого.

Доводи прокурора про те, що судом у вироку при застосуванні ч.4 ст.70 КК України не правильно зазначено принцип визначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.

Згідно із ч.1 ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.

Відповідно до матеріалів провадження 22.10.2024 року ОСОБА_7 засуджено вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ст. 390-1 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України.

У цьому провадженні ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 390-1 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Павлоградського міькрайонного суду Дніпропетровської області від 22.10.2024 року, визначено остаточне покарання у виді 2 років пробаційного нагляду.

Таким чином суд, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень, застосував принцип часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.10.2024 року, при цьому фактично визначив остаточне покарання за принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме: неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Пункт 3 частини 1 статті 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні підстави для зміни вироку суду щодо ОСОБА_7 відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року задовольнити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2025 року задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

З мотивувальної частини вироку виключити посилання на обставину, що обтяжує покарання, а саме - вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, вважати засудженим ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Павлоградського міькрайонного суду Дніпропетровської області від 22.10.2024 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, до остаточного покарання у виді 2 років пробаційного нагляду.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання, - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, - виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4