Провадження 11-кп/824/4724/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2025 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10 серпня 2025 року.

Дане рішення мотивовано тим, що ризики, які були констатовані при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не припинили свого існування, а саме, ризики, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Судом враховано тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що існує реальний ризик, що обвинувачений може здійснити спробу переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Окрім цього, з урахуванням викладеного, суддя зазначив, що відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану, ухвалюючи рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд має право не визначати розмір застави, якщо кримінальне провадження стосується кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України, та за наявності підстав і обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив про те, що прокурором не надано переконливих доказів наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Так, вказав, що ризик переховування відсутній, оскільки під час затримання ОСОБА_6 не намагався втекти від працівників поліції, не чинив опору, сумлінно виконував обов`язки, покладені на нього як на затриманого та підозрюваного, а зі спливом часу такий ризик неминуче зменшується. Окрім цього, зазначив, що сама лише можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому, на думку захисника, вказаний ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, є надуманим. Крім того, на переконання захисника, у сторони обвинувачення відсутні докази існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, натомість зауважив, що обвинувачений одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце проживання, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, раніше не судимий, а тому посилання прокурора на цей ризик є лише припущенням. Просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою.

Оскільки апелянтом не порушувалось питання про розгляд апеляційної скарги із участю сторін, колегія суддів вважала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги відповідно до положень ч.4 ст.4221 КПК України без участі сторін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Як вбачається із апеляційної скарги, захисником порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали із постановленої нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 . Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була постановлена 12 червня 2025 року, строк тримання обвинуваченого був визначений до 10 серпня 2025 року. Із 10 липня 2025 року щодо обвинуваченого діяла інша ухвала, а оскаржувана ухвала втратила свою чинність. На день розгляду провадження судом апеляційної інстанції ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2025 року про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою фактично втратила чинність, висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному поводженню у одним із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія покликана на запобігання існуючій на даний час та потенційно імовірній протиправній поведінці підозрюваного, обвинуваченого. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, тобто потенційній, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч.2 ст. 177, ч.1 ст.194, ч.1 ст.196, ч.3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, можливо лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду провадження оскаржувана ухвала втратила чинність та фактично відпали об`єктивні підстави та можливості перевірки її законності та обґрунтованості, на переконання колегії суддів унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог захисника в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що у відповідності із вимогами ст. 407 КПК України, до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону, тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.

Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422? КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 10 серпня 2025 рокузалишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4