Справа № 953/744/25
н/п 1-кс/953/3263/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2025 р. Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання слідчого старшого слідчого 3 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області капітана юстиції ОСОБА_4 , за матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000056 від 26.01.2025, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Миколаєва, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованої, проживає цивільним шлюбом, має на утриманні неповнолітнього сина, 2012 р.н., раніше не судимої, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого в ОВС 2 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області капітана юстиції ОСОБА_7 , за матеріалами кримінального провадження № 0000056 від 26.01.2025, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що слідчим відділом УСБУ в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000056 від 26.01.2025.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені на теперішній час особи з метою дестабілізації суспільно-політичної обстановки в Харківській області під час дії правового режиму воєнного стану, у невстановлений період часу, але не пізніше 26.01.2025, прийняли рішення вчинити ряд терористичних актів на території м. Харкова.

З метою створення належних умов для зазначеної злочинної діяльності, зазначені особи, у вказаний період часу, вступивши між собою в попередню змову на вчинення невизначеної кількості терористичних актів (більш точні обставини виникнення змови в ході досудового слідства не встановлені), вирішили підшукати можливих співучасників з тим, щоб створити за їх участі терористичну групу, діяльність якої мала на меті здійснення терористичних актів, тобто діянь у формі вчинення вибухів, підпалів, чи інших дій, які створюють небезпеку для життя чи здоров`я людини або заподіяння значної майнової шкоди чи настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, впливу на прийняття рішень чи вчинення або невчинення дій органами державної влади чи органами місцевого самоврядування.

Так, не пізніше 21.01.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, зазначені невстановлені особи через застосунок «Телеграм» встановили контакт із громадянкою України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала в м. Харкові. У ході вказаного спілкування зазначеними особами ОСОБА_5 було доведено необхідність сприяти вчиненню вибуху на території м. Харкова шляхом виготовлення саморобного вибухового пристрою. На отриману пропозицію невстановлених осіб ОСОБА_5 надала свою добровільну згоду.

За вказаних обставин у ОСОБА_5 , яка була обізнана про введення в Україні правового режиму воєнного стану та усвідомлювала, що вчинення будь-яких вибухів порушить громадську безпеку та матиме наслідком залякування населення, виник кримінальний протиправний намір, направлений на пособництво вчиненню терористичного акту через надання засобів та знарядь у вчиненні вибуху з метою порушення громадської безпеки та залякування населення.

Таким чином, невстановлені особи визначили ОСОБА_5 роль пособника у вчиненні терористичного акту, діяльність якої полягала б у виготовленні саморобного вибухового пристрою, що може бути застосований для здійснення терористичного акту, тобто діяння у формі вчинення вибуху, які створювали небезпеку для життя чи здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, а також передачі зазначеного пристрою іншим особам, визначеним організаторами терористичного акту, а також отримали добровільну згоду ОСОБА_5 .

Далі, у період до 21.01.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , реалізуючи свій кримінальний протиправний намір, діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, здійснила придбання необхідних частин для виготовлення вибухового пристрою в домашніх умовах, у тому числі металевих елементів, які мали бути використані для ураження якомога більшої кількості людей.

Далі, у той же період часу, тобто до 21.01.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного наміру, діючи умисно за попередньою змовою із невстановленими особами, за вказівками останніх незаконно виготовила саморобний вибуховий пристрій із засобом ініціації мобільним телефоном MiA1, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та сім-карткою мобільного оператора, усвідомлюючи, що вказаний пристрій буде використаний для здійснення терористичного акту.

Далі, 21.01.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , діючи на виконання вказівок невстановлених осіб, помістила для подальшого транспортування іншою особою виготовлений нею саморобний вибуховий пристрій у поліетиленовий пакет зеленого кольору. У подальшому, того ж дня, ОСОБА_5 здійснила передачу вищевказаного пакету із вищезазначеними предметами, шляхом здійснення його закладки на місцевості за координатами 49.9790339, 36.2597450.

Надалі, 21.01.2025 громадянка України ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із вищевказаними невстановленими особами, забрала вказаний пакет за вищевказаними координатами, та у період з 18 год 30 хв по 20 год 30 хв 25.01.2025 ОСОБА_8 заклала його на ділянці за адресою: м. Харків, вул. Хліборобна, 32 А.

У подальшому, приблизно об 11 год 35 хв 26.01.2025 поблизу приватного домоволодіння за адресою м. Харків, вул. Хліборобна, 32 А, дистанційно здійснено детонацію невстановленого вибухового пристрою, внаслідок чого отримав ушкодження громадянин України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом із цим, досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянки України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала на території м. Харкова, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 27.02.2025, виник кримінальний протиправний умисел, направлений на незаконне поводження з вибуховим пристроєм шляхом його зберігання за місцем свого мешкання.

Реалізуючи виниклий кримінальний протиправний умисел, направлений на незаконне зберігання вибухового пристрою, ОСОБА_5 , у невстановлений у ході досудового розслідування час, але не пізніше 27.02.2025, діючи умисно, у порушення п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року № 2471-ХІІ (зі змінами), без передбаченого п. 2, п. 9. п. 10 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 576 (зі змінами), п. 2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622 (зі змінами), зберігала вибуховий пристрій у вигляді саморобного вибухового пристрою за місцем свого мешкання, а саме у квартирі АДРЕСА_2 .

Під час проведення обшуку 27.02.2025 за місцем мешкання ОСОБА_5 за вищевказаною адресою, на балконі виявлено та вилучено вибуховий пристрій у вигляді саморобного вибухового пристрою.

Згідно довідок спеціаліста ВТС ГУНП в Харківській області про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 27.02.2025, вилучений за місцем мешкання ОСОБА_5 предмет, схожий на саморобний вибуховий пристрій, який являє собою вогнегасник з приєднаними електричними дротами та обмотаними вздовж корпусу уражуючими елементами, які кріпляться до корпусу за допомогою липкої стрічки із зарядом вибухової речовини всередині, належить до категорії вибухонебезпечності «надзвичайно небезпечно».

Разом із цим, досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянки України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала на території м. Харкова, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 02.02.2025, виник кримінальний протиправний умисел, направлений на незаконне поводження з вибуховим пристроєм шляхом його зберігання за місцем свого мешкання.

Реалізуючи виниклий кримінальний протиправний умисел, направлений на незаконне зберігання вибухового пристрою, ОСОБА_5 , у невстановлений у ході досудового розслідування час, але не пізніше 02.02.2025, діючи умисно, у порушення п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року № 2471-ХІІ (зі змінами), без передбаченого п. 2, п. 9. п. 10 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 576 (зі змінами), п. 2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622 (зі змінами), зберігала вибуховий пристрій у вигляді саморобного вибухового пристрою за місцем свого мешкання, а саме у квартирі АДРЕСА_2 .

Надалі, 02.02.2025 не пізніше 18 год 34 хв, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , помістила для подальшого транспортування саморобний вибуховий пристрій у поліетиленовий пакет синьо-зеленого кольору. У подальшому, ОСОБА_5 о 18 год. 34 хв. вийшла з будинку АДРЕСА_3 та перемістила вказаний поліетиленовий пакет на місцевість за координатами 49.9790556, 36.2596111, де здійснила передачу вищевказаного пакету із саморобним вибуховим пристроєм, шляхом здійснення його закладки за вказаними координатами. О 18 год 51 хв ОСОБА_5 повернулася на адресу свого місце мешкання.

Однак, 03.02.2025 у період часу з 15 год 15 хв по 16 год 28 хв співробітниками УСБУ в Харківській області із залученням спеціалістів УВТС ГУ НП в Харківській області знешкоджено вказаний вибуховий пристрій, та вилучено мобільний телефон «Bravis» ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 з сім-картою Водафон 4G з пояснювальним написом: « НОМЕР_5 4G LTE».

Згідно з актом перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 03.02.2025 та актом знищення (знешкодження) вибухових матеріалів або таких, що їх нагадують від 03.02.2025 спеціалістів УВТС ГУНП в Харківській області, виявлений предмет являється саморобним вибуховим пристроєм. Вказаний вибуховий пристрій було зруйновано електрично-дистанційним способом.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянки України ОСОБА_5 , яка будучи мешканкою м. Харкова, у невстановлений час та місці, винник злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради в умовах воєнного стану шляхом вчинення умисних дій на шкоду обороноздатності України, через надання представнику держави-агресора рф допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування час та місці, але не пізніше 11 год 35 хв 02.02.2025, не маючи патріотичних переконань, не визнаючи верховенство державної влади України, її самостійність як у середині країни, так і незалежність у міжнародних відносинах діючи умисно, усвідомлюючи факт повномасштабної збройної агресії рф проти України та введення на всій території України правового режиму воєнного стану, реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення державної зради в умовах воєнного стану, добровільно, без фізичного та психологічного примусу, за допомогою телефону «Motorola Moto g54 5G», ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 (далі за текстом - власного телефону) у застосунку «Telegram» з власного телеграм аканту встановила зв`язок із невстановленими на теперішній час представниками держави-агресора рф.

У ході спілкування з вказаними невстановленими особами, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду, обороноздатності, державній безпеці України шляхом надання іноземній державі або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України вчинене в умовах воєнного стану.

Далі, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , у невстановлений період часу, але не пізніше 11 год 35 хв 02.02.2025, з метою реалізації свого кримінального протиправного умислу, діючи з корисливих мотивів з метою завдання шкоди обороноздатності, державній безпеці України, погодилася на добровільну співпрацю з невстановленими представниками держави - агресора рф та отримала завдання від невстановленого представника держави-агресора рф про виготовлення саморобного вибухового пристрою, з метою подальшого його передачі іншим особам.

У подальшому, ОСОБА_5 , надавши свою добровільну згоду невстановленому представнику держави-агресора рф на допомогу у проведення підривної діяльності проти України, на виконання вищезазначеного злочинного завдання про виготовлення саморобного вибухового пристрою, об 11 год 35 хв 02.02.2025 вийшла із квартири АДРЕСА_2 , та направилася до «Харківського Центрального ринку» поблизу станції метро «Центральний ринок» КП «Харківський метрополітен». Після прибуття до вказаної території ОСОБА_5 , діючи на виконання завдання від невстановленого представника держави агресора рф, придбала мобільний телефон «Bravis» ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , який повинен був слугувати засобом ініціації саморобного вибухового пристрою, та о 14 год 25 хв 02.02.2025 ОСОБА_5 повернулася на місце мешкання.

Далі, 02.02.2025 не пізніше 18 год 34 хв, діючи на виконання поставленого завдання представника держави агресора рф, перебуваючи за місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , виготовила саморобний вибуховий пристрій.

Надалі, 02.02.2025 не пізніше 18 год 34 хв, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , діючи на виконання вказівок невстановленого представника держави-агресора рф, помістила для подальшого транспортування іншою особою виготовлений нею саморобний вибуховий пристрій у поліетиленовий пакет синьо-зеленого кольору. У подальшому, ОСОБА_5 о 18 год 34 хв вийшла з будинку АДРЕСА_3 та перемістилася на місцевість за координатами 49.9790556, 36.2596111, де здійснила передачу вищевказаного пакету із саморобним вибуховим пристроєм, шляхом здійснення його закладки за вказаними координатами, та о 18 год 51 хв ОСОБА_5 повернулася на місце мешкання.

Однак, 03.02.2025 у період часу з 15 год 15 хв по 16 год 28 хв співробітниками УСБУ в Харківській області із залученням спеціалістів УВТС ГУ НП в Харківській області знешкоджено (знищено) вказаний вибуховий пристрій, та вилучено мобільний телефон «Bravis» ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 з сім-картою Водафон 4G з пояснювальним написом: « НОМЕР_5 4G LTE».

Надалі, у невстановлений період часу, але не пізніше 13.02.2025 невстановленим представником держави-агресора рф у застосунку «Telegram», шляхом надсилання повідомлення у вищевказаний спосіб ОСОБА_5 поставлено завдання щодо вбивства військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Далі, 13.02.2025 у період часу з 19 год 37 хв по 19 год 43 хв ОСОБА_5 , на виконання завдання невстановленого представника держави-агресора, діючи з корисливих мотивів та на шкоду обороноздатності України, перебуваючи у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, вул. Дмитра Коцюбайла, 38, серед іншого, придбала дві пляшки коньяку «Shustoff».

У подальшому, продовжуючи виконання раніше поставленого завдання невстановленого представника держави-агресора рф щодо вбивства військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 о 12 год 27 хв ОСОБА_5 вийшла з місця мешкання: АДРЕСА_1 , маючи при собі господарську сумку чорного кольору, всередині якої наявний пакет червоного кольору з надписом «Winter time» та малюнком сніговиків, ялинок зеленого кольору та інших різдвяних візерунків, однією пляшкою коньяку «Shustoff», зіп-пакетом з сипучою речовиною невідомого походження, який поміщено до листівки з надписом «!!! Ось». О 12 год 39 хв 24.02.2025, перебуваючи у м. Харкові на перехресті вулиць Польової та Георгія Тарасенка біля магазину (одноповерхового великого кіоску, оздобленого бежевим сайдингом, з вивіскою «Магазин»), здійснила закладку даної сумки біля вказаного магазину. О 12 год 50 хв ОСОБА_5 повернулася до адреси мешкання.

Надалі, 24.02.2025 о 15 год 35 хв ОСОБА_10 , перебуваючи біля вищевказаного магазину, дістав з вказаної сумки пакет червоного кольору з надписом «Winter time» та з малюнком сніговиків, ялинок зеленого кольору та інших різдвяних візерунків, однією пляшкою коньяку «Shustoff», зіп-пакетом з сипучою речовиною невідомого походження, який поміщено до листівки з надписом «!!! Ось».

Далі, 24.02.2025 о 15 год 40 хв. ОСОБА_10 , повернувся до квартири за адресою: АДРЕСА_4 , та, перебуваючи у ній, у невстановлений період часу, але не пізніше 19 год 11 хв вжив зазначений коньяк та сипучу речовину невідомого походження, після чого останньому стало зле.

У подальшому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на надання допомоги невстановленому представнику держави-агресора рф у проведення підривної діяльності проти України, шляхом вбивства військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_10 , 26.02.2025 о 10 год 27 хв ОСОБА_5 зайшла до «Аптека №1» за адресою: м. Харків, вул. Дмитра Коцюбайла, 38, де придбала одну упаковку медичного препарату «Парацетамол» у капсулах. Після цього, того ж дня о 10 год 30 хв ОСОБА_5 повернулася до місця свого мешкання.

Надалі, 26.02.2025 ОСОБА_5 , діючи за вказівками невстановленого представника країни-агресора рф, у період часу з 11 год 43 хв до 11 год 48 хв, перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_5 здійснила закладку зіп-пакету з 10 капсулами синього кольору на першому поверсі в щитку з електролічильниками біля квартири АДРЕСА_6 .

Далі, 26.02.2025 у період часу з 11 год 59 хв по 12 год 15 хв ОСОБА_10 забрав вказаний зіп-пакет з 10 капсулами синього кольору, та повернувся до квартири АДРЕСА_7 за зазначеною адресою, де в період часу з 13 год 51 хв по 13 год 53 хв вжив дані капсули. Після вживання цих капсул, ОСОБА_10 спочатку стало зле, а потім останній декілька разів втрачав свідомість.

У подальшому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на надання допомоги невстановленому представнику держави-агресора рф у проведення підривної діяльності проти України, шляхом вбивства військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_10 , 27.02.2025 о 10 год 05 хв ОСОБА_5 зайшла до «Аптека оптових цін № 34» за адресою: м. Харків, пр-т Аерокосмічний, 72, де придбала медичний шприц та медичні препарати «Мікстард», «Фармасулін», кожен у кількості 1 упаковки.

Надалі, ОСОБА_5 27.02.2025, діючи за вказівками невстановленого представника країни-агресора рф, у період часу з 10 год 33 хв до 10 год 34 хв, перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Добровольців, 4, здійснила закладку медичного шприцу з невідомою речовиною всередині біля квартири АДРЕСА_7 за вищевказаною адресою, та о 10 год 34 хв вийшла з зазначеного будинку.

Далі, 27.02.2025 о 10 год 35 хв ОСОБА_10 забрав вказаний медичний шприц, де в період часу з 10 год 35 хв по 11 год 40 хв ввів собі вказану речовину.

З метою врятування життя ОСОБА_10 , 27.02.2025 у період часу з 11 год 40 хв до 14 год 23 хв співробітниками УСБУ в Харківській області проведено невідкладно обшук за адресою: АДРЕСА_4 .

27.02.2025 ОСОБА_10 доставлено до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону Міністерства оборони України, де останній перебував на стаціонарному лікуванні до 05.03.2025 з діагнозом: отруєння невідомою хімічною речовиною. Хімічний опік н/3 стравоходу та шлунку ІІІ ст. Аспіраційна двобічна полісегментарна пневмонія, важкий перебіг. ДН ІІІ ст. Гостра епілептична реакція на тлі токсичної дії невідомої речовини та гіпоглікемії. Гіпоглікемія внаслідок попереднього вживання невідомої токсичної речовини. СКХ. Конкремент верхньої третини правого сечоводу. Гострий хірургічний сепсис ассоційований S.haemoliticus.

У подальшому, 27.02.2025 ОСОБА_5 затримана співробітниками правоохоронного органу за адресою: АДРЕСА_1 , під час продовження вчинення своєї протиправної діяльності.

Надалі, 05.03.2025 ОСОБА_10 переведено для подальшого лікування до КНП КМКЛ ШМД за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, де ІНФОРМАЦІЯ_5 о 07 год 15 хв останній помер.

28.02.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України.

01.03.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова винесено ухвалу про обрання стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання на 30 діб, в межах строку досудового розслідування, тобто до 29.03.2025 включно, без визначення розміру застави.

13.03.2025 заступником керівника Харківської обласної прокуратури продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 30.04.2025.

19.03.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова винесено ухвалу про продовження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання в межах строку досудового розслідування, тобто до 30.04.2025 включно.

25.04.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 258 та ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 111 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 28.04.2025 року у вказаному провадженні, продовжено строк досудового розслідування до шести місяців, тобто до 30.07.2005 року.

На сьогоднішній день виникла необхідність продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що зміна запобіжного заходу на більш м`який може стати перешкодою у проведенні повного та швидкого досудового розслідування та подальшого судового розгляду кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , посилаючись на існування ризиків, зазначених в п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України та обгрунтованість пред*явленої підозри за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 258 та ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 111 КК України.

Підозрювана та її захисник в судовому засіданні просили вирішити дане питання на розсуд суду, однак по можливості визначити домашній арешт.

Слідчий суддя, вислухавши думки учасників кримінального провадження, та дослідивши надані матеріали, встановив наступне.

СБУ в Харківській області проводиться досудове розслідування №0000056 від 26.01.2025, за ч.2 ст. 258, ч.1 ст. 263, ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 258, ч.2 ст. 111 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язана встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідча, прокурор;- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 258 та ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 111 КК України.

За результатами розгляду даного клопотання застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 258 та ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 111 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів: протоколом огляду місця події від 26.01.2025; протоколом проведення слідчого експерименту від 29.01.2025; протоколом огляду місця події від 03.02.2025; протоколом обшуку від 27.02.2025; протоколом огляду речей від 27.02.2025, протоколами огляду речей від 06.02.2025, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем № 70/2-2061т від 04.03.2025, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем № 70/2-2637т від 19.03.2025, протоколом огляду від 08.04.2025, протоколом огляду від 21.04.2025, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії візуальне спостереження за особою № 70/2-2060т від 04.03.2025, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії візуальне спостереження за річчю № 70/2-2059т від 04.03.2025, протоколом огляду місця події від 27.02.2025, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем № 70/2-2636т від 19.03.2025, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем № 70/2-2635т від 19.03.2025 та іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування та продовження запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується.

Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя дійшла висновку про наявність обґрунтованої підозри, на даній стадії проведення досудового розслідування кримінального провадження, щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 258 та ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 111 КК України за викладених у клопотанні обставин. Даних стороною захисту на спростування зазначеного не надано.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Звертаючись з клопотанням, слідчий посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Дослідивши всі представлені відомості та надавши їм належну оцінку, слідчий суддя вважає встановленими існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, існує на тій підставі, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258, ч.2 ст. 111 КК України.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, існує на тій підставі, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 111 КК України, за які законом передбачено найбільше покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого їй злочину, розуміючи складність проведення досудового розслідування, зокрема в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах Збройної агресії Російської Федерації проти України, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зокрема на території Російської Федерації чи тимчасово окупованих частинах території України.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні також наявний, оскільки при встановленні наявності такого ризику слід враховувати визначену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. ст. 23, 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин, отримавши доступ до переліку можливих свідків та інших підозрюваних по провадженню, ОСОБА_5 може шляхом підкупу чи погроз змусити даних осіб змінити свої покази або взагалі відмовитися від них під час судового провадження, що тим самим не буде сприяти швидкому та неупередженому розгляду кримінального провадження у суді.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, існує на тій підставі, оскільки враховуючи вчинення ОСОБА_5 протиправних дій, спрямованих на вчинення терористичного акту та державну зраду, у разі обрання інших запобіжних заходів, остання матиме можливість продовжувати вчиняти такого роду протиправні дії.

Відтак є достатні дані вважати, що ризики, передбачені у п. п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваної інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У справі «Стогмюллер проти Автрії» №1602/62 від 10.11.1969 року Суд зазначає, що існує ціла сукупність обставин при врахуванні ризику переховування особи, зокрема, очікуваний важкий вирок або особливий характер затримання особи або відсутність міцних зв`язків у країні, що дає підстави вважати, що наслідки та ризики втечі можуть бути визнані менш небезпечними, ніж продовження тюремного ув`язнення (п. 15).

Ризик, передбачений п.2 ч.1 ст. 177 КПК України слідча суддя вважає непідтвердженим станом на теперішній час та не вказано його належне обґрунтування у клопотанні, з врахуванням перебування підозрюваної в у мовах тримання під вартою, а тому суд виключає даний ризик.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, в тому числі і домашнього арешту.

Однак, слідчий суддя вважає, що на цей час існують правові підстави для продовження саме такого запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування.

І стороною захисту в судовому засіданні не надані належні обґрунтування щодо відсутні встановлених слідчим суддею ризиків.

Слідчою суддею в даному судовому засіданні досліджені всі надані дані по особі підозрюваної та враховано, що вона є громадянкою України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованої, розлученої, має на утриманні неповнолітнього сина, 2012 р.н., раніше не судимої, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Всі ці зазначені та досліджені судом дані про особу підозрюваної також були досліджені під час обрання та продовження запобіжного заходу та не зменшують існування встановлених ризиків, а відтак не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити дії, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання також не було надано відомостей про неможливість перебування підозрюваної в умовах тримання під вартою ані за станом здоров*я, або з інших підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Враховуючи наявність визначених ризиків, а також те, що даний злочин, що інкриміновано є злочином проти основ національної безпеки України, який вчинений під час дії воєнного стану, а отже у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства так і держави в цілому, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній в разі визнання винуватою у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, наявність встановлених ризиків за ст. 177 КПК України, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, і слідчий суддя продовжує відносно підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування. Об*єктивних даних на спростування даних висновків слідчого судді стороною захисту не надано.

А тому, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваній, даних про особу підозрюваної, слідча суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на неї процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому слідча суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Слідчий суддя при постановленні даної ухвали, керуючись ч.ч. 3,4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання її під вартою, оскільки останній повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 258 та ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 111 КК України, що дає право слідчому судді не застосовувати до підозрюваної інших запобіжних заходів в період дії воєнного стану, з врахуванням всіх даних по особистості.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів»

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 213, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого, погоджене прокурором задовольнити.

Продовжити відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів тобто до 26 червня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Зобов`язати слідчого ОСОБА_4 повідомити близького родича підозрюваної ОСОБА_5 про продовження взяття під варту останньої.

Встановити строк дії ухвали 26.06.2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваною в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя -