У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/1727/25

Номер провадження 1-кс/495/867/2025

30 квітня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання начальника відділення № 1 слідчого відділу Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

29.04.2025 року начальник відділення № 1 слідчого відділу Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з погодженим прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури клопотанням про накладення арешту на майно.

В клопотанні зазначено, що У провадженні відділення № 1 слідчого відділу Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 08.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.03.2025 до чергової частини відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від ОСОБА_4 надійшла заява зі змісту якої вбачається, що 05.03.2025 приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_1 , на ґрунті раніше виниклого конфлікту, який був спровокований заявником, спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді ножового непроникаючого поранення грудної клітини, закритого перелому VIII ребра зліва зі змішенням уламків та ножового поранення лівої здухвинної ділянки.

Так, в ході допиту потерпілого ОСОБА_4 , останній підтвердив вищеописані обставини та вказав, що 05.03.2025 приблизно о 18 год. 00 хв., він знаходячись за адресою проживання ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), під час вживання алкогольних напоїв, між ним та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, в ході якого, потерпілий будучи обуреним висловлюваннями ОСОБА_5 , схопивши скляну пляшку, наніс нею одного удару в область голови останнього, після чого, покинув територію зазначеного домоволодіння. Після цього, ОСОБА_5 будучи обуреним діями потерпілого, схопивши ніж, власником якого є ОСОБА_6 та який знаходився на столі, на території вказаного домоволодіння, наздогнав потерпілого та завдав вказаним ножом двох ударів, у результаті чого йому були спричинені вищезазначені ножові поранення.

Окрім цього, 07.03.2025 слідчим відділення № 1 слідчого відділу Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 проведено огляд місця події, а саме території домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено ряд речей, серед яких скляні фрагменти з-під пляшки та кухонний ніж золотистого кольору, загальною довжиною приблизно 26 см.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку або огляду.

Частиною 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, після тимчасового вилучення в ході огляду місця події майна, строком до 10.03.2025, слідчим, яким здійснювалось його вилучення, за відсутності доказів, які б вказували на те, що саме цей ніж використовувався ОСОБА_5 для спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, рішення про визначення його в якості речового доказу не приймалось та клопотання про накладення на нього арешту, до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, не направлялось.

Однак в подальшому, за результатами проведення ряду слідчих (розшукових) дій, а саме допитів потерпілого та свідків, проведення за їх участі слідчих експериментів, огляду речей (одягу в який був одягнений потерпілий в момент спричинення йому тілесних ушкоджень), встановлено нововиявлені обставини, які свідчать про те, що вказаний ніж, дійсно міг використовуватись ОСОБА_5 для спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, тобто є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку із чим 28.04.2025 прийнято рішення про визначення вказаного ножа в якості речового доказу.

Окремо слід зазначити, що вказаний ніж, незважаючи на не накладення на нього арешту, продовжує перебувати у володінні органу досудового розслідування, у зв`язку із об`єктивними причинами, а саме неможливістю повернути його власнику ОСОБА_6 , оскільки місцезнаходження останнього, з моменту події кримінального правопорушення, не відоме та вжитими заходами встановити його не надалось за можливим, так, як за наявною інформацією він переховується від правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування, з метою уникнення проходження військової служби.

Так, з урахуванням ч. 4 ст. 168 КПК України, в якій зазначається, що після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою недопущення пошкодження або втрати тимчасово вилученого майна (ножа), органом досудового розслідування було прийнято рішення про подальше зберігання вищезазначеного майна, до моменту встановлення місцезнаходження його власника та повернення йому цього майна.

Вказане узгоджується із загальними засадами кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 КПК України, з яких випливає, що орган досудового розслідування зобов`язаний вжити всіх можливих заходів для встановлення власника майна та його місцезнаходження. Якщо ці заходи не дали результату, майно має зберігатися належним чином до моменту встановлення його власника або прийняття судового рішення щодо подальшої долі цього майна.

На підставі наведеного слідчий просить клопотання задовольнити.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

На переконання слідчого судді, слідчий та прокурор довели необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, яке законно відповідає критеріям ст.98 КПК України та наявні обґрунтовані ризики, передбачені ч.1 ст.170 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та те, що в ході досудового розслідування необхідно вжити певні заходи щодо всебічного, повного дослідження всіх обставин кримінального провадження, а також з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність накладення арешту на вище зазначене майно, з метою збереження речових доказів та проведення відповідних судових експертиз у кримінальному провадженні № 0000347.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 170, 172, 173 Кримінального процесуального України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника відділення № 1 слідчого відділу Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на скляні фрагменти з-під пляшки та кухонний ніж золотистого кольору, загальною довжиною приблизно 26 см., котрі 07.03.2025 були вилучені в ході огляду місця події та 28.04.2025 визначені в якості речового доказу.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду Одеської області протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_8