Справа № 333/5956/24
Провадження № 1-кп/333/358/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000184 від 27.03.2024, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рославль, Республіка Білорусь, громадянки України, яка має вищу освіту, пенсіонерку, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні злочину передбаченого ст.128 КК України;

за участі прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И В :

26.03.2024 приблизно в період часу з 11 год. 00 хв. до 11 год. 30 хв. на території домоволодіння АДРЕСА_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , виник конфлікт на ґрунті тривалих неприязних відносин між ними та на побутовому підґрунті сталася словесна сварка. Під час якої ОСОБА_3 , діючи не умисно, внаслідок власної злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння у вигляді заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості, хоча повинна була і могла їх передбачити діючи з більшою обачністю, перебуваючи навпроти ОСОБА_6 , відштовхнула її двома руками в область тулубу з силою від себе. В результаті чого потерпіла втратила рівновагу та з висоти власного зросту впала на бордюр, вдарившись лівою боковою поверхнею тіла.

Внаслідок чого ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого колінного суглоба: частковий розрив передньої хрестоподібної зв`язки, забій латеральних виростків стегнової та великогомілкової кісток, а також голівки малогомілкової кістки, параартикулярний набряк, синовіїт (випіт в порожнину суглоба), що кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми діями, які виразились у завданні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, скоїла злочин передбачений ст.128 КК України.

Встановлені судом обставини підтверджуються показами обвинуваченої, потерпілої та свідків, отриманих під час їх допиту, а також дослідженими документами, висновками експертів.

Так зокрема, допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаного злочину не визнала та пояснила, що десь у березні 2024 року між нею і сусідкою ОСОБА_6 , виник конфлікт з приводу візиту сантехніка для ремонту каналізації у спільному дворі. Обвинувачена зазначила, що вийшла у двір після дзвінка потерпілої, вони спілкувалися в проході між їхніми будинками, біля каналізаційного люка. Потерпіла почала голосно кричати на обвинувачену, обвинувачена намагалася їй щось сказати і наближалася до неї, потерпіла почала відходити, а обвинувачена підходила ближче. Після цього ОСОБА_6 розвернулася і пішла в будинок, а коли ОСОБА_3 збиралася уходити, потерпіла вибігла з криками на неї і двічі вдарила обвинувачену в груди кулаком правої руки. Обвинувачена стверджує, що не відповідала і не штовхала потерпілу, а пішла в свій будинок де майстер виконував якісь сантехнічні роботи. Пізніше обвинувачена почула, що її біля входу в будинок гукає чоловік потерпілої, який почав кричати на неї за конфлікт з ОСОБА_6 . Обвинувачена зазначила, що з приводу нанесених їй ударів не зверталася за медичною допомогою і в поліцію, будь-яких ушкоджень у потерпілої вона також не бачила, звернула увагу, що потерпіла два дні вільно пересувалася по двору і лише потім почала шкутильгати. ОСОБА_3 зазначила, що у неї з сусідами почали виникати постійні конфлікти і непорозуміння десь з грудня 2023 року, коли занедужала її 43-річна донька, яка є інвалідом, зокрема через часте відвідування лікарів.

Обвинувачена вважає, що її вина не доведена, оскільки потерпіла викликала поліцію лише через два дні, до того ж вона сама працює в поліції і могла вплинути на них. На думку обвинуваченої свідок ОСОБА_7 не міг бачити цього конфлікту, так я в тому місці на яке він вказує росло дерево, що мало б закрити оглядовість і потім вони навмисно спиляли це дерево, щоб ввести слідство в оману. Цей свідок не міг чути голоси учасників конфлікту, коли розмовляв по телефону з дружиною, оскільки потерпіла телефонувала йому з будинку. Потерпіла стверджує, що конфлікт відбувався біля дверей її будинку, а її донька під час допиту показала, що бачила конфлікт навпроти вікна. Обвинувачена не визнала цивільний позов, тому що не вважає себе винною, а заявлені витрати не підтверджені належними чеками і медичними призначеннями. Тому просила її виправдати.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду повідомила, що в першій половині дня 26.03.2024 у неї стався конфлікт з сусідкою ОСОБА_3 з приводу користування спільним двором та каналізаційною ямою. Під час словесної перепалки у дворі між їх будинками, ОСОБА_3 почала кричати на потерпілу і штовхнула її в груди. Потерпіла попередила ОСОБА_3 не робити протиправних дій і запропонувала спільно нести витрати по обслуговуванню каналізаційної ями (викачку нечистот, чистку тощо). Після вказаного обвинувачена ще більше розлютилася і поки потерпіла зі свого будинку телефонувала чоловіку щоб повідомити про цю суперечку, обвинувачена ломилася в її будинок, шарпала двері, кричала, ображала погрожувала. Потерпіла вийшла на двір і намагалася заспокоїти сусідку, але ОСОБА_3 штовхнула ОСОБА_6 , від чого потерпіла вдарилася об стіну будинку і пошкодила телефон. Обвинувачена била потерпілу кулаками в груди і кричала: "бий мене, я смерті не боюся". А коли потерпіла намагалася зайти в будинок, обвинувачена схопила її і штовхнула, внаслідок чого потерпіла подряпала руку об стіну. Потім ОСОБА_3 штовхнула ОСОБА_6 з силою на витягнуті руки, перебуваючи у дворі, від цього поштовху потерпіла впала лівою ногою в області коліна на бордюр, почула хруст в нозі і відчула сильний біль. Потерпіла стверджує, що обвинувачена замість допомоги завалилась на неї зверху і продовжували наносити їй удари. В цей момент до неї підійшов чоловік ОСОБА_7 , допоміг їй піднятися і зайти в будинок. Наступного дня потерпіла поїхала в лікарню, де її оглянув лікар, надав необхідну медичну допомогу і викликав співробітників поліції. Вказала, що внаслідок отриманої травми їй завдана фізична біль, моральні страждання та матеріальна шкода. У зв`язку з цим нею заявлений цивільний позов у даному кримінальному провадженні про стягнення вказаної вище шкоди з обвинуваченої.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що є чоловіком потерпілої і проживає разом з нею і донькою у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 26.03.2024 в першій половині дня він пішов з дому по власних справах, через 10-15 хв. йому зателефонувала дружина і повідомила, що невідомий чоловік ходить на подвір`ї. Свідок терміново пішов додому, підходячи до двору почув сварку між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 , відкрив хвіртку і побачив як його дружину обвинувачена тримала руками, а потім штовхнула на газон. Він допоміг дружині піднятися та зайти в будинок, а наступного дня відвіз її на своєму автомобілі в лікарню, де їй викликали поліцію. Свідок зазначив, що приводом конфлікту обвинуваченої і його дружини було користування каналізацією, обвинувачена також штовхала свідка і провокувала його на застосування сили. Вказав, що сварки з сусідкою ОСОБА_3 були майже одразу після купівлі ним будинку у 2009 році.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що десь в кінці березня, до обіду перебувала зі своєю мамою ОСОБА_6 вдома, в цей час мама у вікно побачила невідомого чоловіка, який пройшов через їхній двір, пізніше чула як ОСОБА_3 сварилася з її мамою через це. Далі через вікно коридору бачила, як ОСОБА_3 штовхнула маму і мама впала лівим боком на бордюр, вдарилася ногою в області коліна. В цей час до мами підійшов тато і допоміг їй піднятися і зайти в будинок, мама скаржилася на біль в нозі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що 26.03.2024 його викликала ОСОБА_3 для ремонту каналізації, вона його провела до місця роботи, де він перебував майже весь день. Згодом у двір вийшла ОСОБА_6 і сказала, що це їх яма і він не має права там працювати. Потім він чув суперечку (в тому числі нецензурні слова) між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 щодо користування каналізаційною ямою. По завершенню вказаного конфлікту бачив у ОСОБА_6 подряпину на руці.

Під час судового розгляду були досліджені наступні документи та висновки експертів:

- група документів, що засвідчують відповідність окремих проведених слідчих (розшукових) та процесуальних дій вимогам закону та належними особами, початок і рух кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, наявність інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, такі як: витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань; протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення; постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні; постанова про доручення проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні; постанови про зміну кримінально-правової кваліфікації (т.1 а.с.85-94);

- протокол огляду місця події від 27.03.2024 з фототаблицями до нього та заявою власника про згоду на огляд домоволодіння, згідно якого місцем огляду є територія домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 , на якій слідів РБК не виявлено та нічого не вилучалося (т.1 а.с.95-101);

- заява ОСОБА_6 від 22.05.2024 про долучення до матеріалів кримінального провадження копії договору дарування, технічного паспорту на 2 сторінці, якого вона вказала на розташування території її домоволодіння та території домоволодіння обвинуваченої, розташування каналізаційного люка та місце події (т.1 а.с.102-110);

- протокол огляду речей від 22.05.2024 з фототаблицями до нього та заявою власника про згоду на огляд речей, згідно якого предметом огляду є мобільний телефон ОСОБА_6 Самсунг телексі А 31, на якому зафіксовані здійснені виклики 26.03.2024 (т.1 а.с.111-114);

- постанова слідчого від 22.05.2024 про визнання речових доказів та розписка ОСОБА_6 про отримання на відповідальне зберігання речових доказів - мобільного телефону Самсунг телексі А 31 з сім картою (т.1 а.с.115-116);

- постанова дізнавача від 01.04.2024 про призначення судово-медичної експертизи та висновок судово-медичної експертизи за № 503п від 19.04.2024, відповідно до висновків якої закрита травма лівого колінного суглоба: частковий розрив передньої хрестоподібної зв`язки, забій латеральних виростків стегнової та великогомілкової кісток, а також голівки малогомілкової кістки, параартикулярний набряк, синовії (випіт в порожнину суглоба) у гр.. ОСОБА_6 кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (п.2.2.1.в, п.2.2.2. "Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6). Синець з саднами в ділянці правої кисті у гр. ОСОБА_6 кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Тілесні ушкодження утворилися не менше ніж від двох травматичних впливів тупого предмета(ів). Давність утворення ушкоджень не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи, наданій медичній документації, додатковому методі дослідження. Взаємне розташування між потерпілим та нападаючим в момент спричинення тілесних ушкоджень могло бути будь-яким при умові доступності відповідних ділянок тіла для їх травмування. Утворення тілесних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту не виключається. Утворення тілесного ушкодження зазначеного в п.1 від дії власної руки виключається, зазначеного в п.2 є малоймовірним (т.1 а.с.118-120);

- постанова слідчого від 23.05.2024 про призначення додаткової судово-медичної експертизи та висновок судово-медичної експертизи за № 836/к від 04.06.2024, відповідно до висновків якої, враховуючи характер тілесних ушкоджень, їх локалізацію, вплив травми на організм та їх наслідки, відсутність ушкоджень в ділянці голови, які б могли будь-яким чином вплинути на рівень свідомості ОСОБА_6 , чи в якийсь інший спосіб перешкоджати рухової активності, експертна комісія вважає, що в даному випадку ОСОБА_6 могла здійснювати активні, цілеспрямовані дії необмежений термін. Для визначення можливості утворення тілесних ушкоджень за певним (конкретним) механізмом, необхідне надання в розпорядження експерта матеріалів де зафіксований досліджуваний механізм травмування (протокол слідчого експерименту, допити, пояснення тощо) (т.1 а.с.121-126);

- постанова слідчого від 23.05.2024 про призначення додаткової судово-медичної експертизи, разом з матеріалами допиту потерпілої та висновок судово-медичної експертизи за № 838/к від 28.05.2024, відповідно до висновків якої, загальні групові характеристики встановлених тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_6 не протирічать обставинам, на які остання зазначає у наданому протоколі допиту 22.05.2024 (т.1 а.с.127-140);

- протокол проведення слідчого експерименту від 23.05.2024, за участі потерпілої ОСОБА_6 , в присутності понятих, зафіксований на відеокамеру марки "PANASONIC" на флеш-носій інформації, в ході якого потерпіла на місці пригоди розповіла та показала перебіг подій які відбулися 26.03.2024, в тому числі місце, кількість та характер нанесених їй тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_3 . Зокрема ОСОБА_6 показала, що після того як ОСОБА_3 сильно штовхнула на витягнуті руки потерпілу неподалік входу будинку, потерпіла по інерції повалилась на лівий бік, при цьому впала лівою ногою в області коліна на бордюр, внаслідок чого відчула хруст в лівій нозі та сильний біль. Слідчий експеримент проведений за заявою ОСОБА_6 про дозвіл на його проведення в її домоволодінні. Після проведення слідчого експерименту був виготовлений відеозапис (оптичний носій DVD-R об`ємом 4,7 GB) (т.1 а.с.141-148);

- постанова слідчого від 23.05.2024 про призначення додаткової судово-медичної експертизи та висновок судово-медичної експертизи за № 834/к від 28.05.2024, відповідно до висновків якої, між даними про характер, кількість та локалізацію тілесного ушкодження в ділянці лівого колінного суглобу та механізмом його отримання, згідно протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , встановлено збіг за локалізацією, кількістю та механізмом утворення, а саме: падіння потерпілої лівим коліном на бордюр, діяло як тупий предмет в ділянку лівого колінного суглобу, з утворенням закритої травми колінного суглобу. На підставі вищевикладеного, можливість утворення закритої травми лівого колінного суглобу у ОСОБА_6 за механізмом, на який вона вказує в протоколі проведення слідчого експерименту за її участю (23.05.2024) не виключається (т.1 а.с.149-154);

- заява ОСОБА_6 від 22.05.2024 про долучення до матеріалів кримінального провадження копій медичної документації на 9 аркушах з відповідними додатками (т. 1 а.с.155-164);

- постанова слідчого від 23.05.2024 про призначення додаткової судово-медичної експертизи, разом з матеріалами допиту свідка ОСОБА_7 та висновок судово-медичної експертизи за № 837/к від 04.06.2024, відповідно до висновків якої, враховуючи збіг характеру травмуючого предмету (впала на виступаючий бордюр) з характером тілесного ушкодження (зазначеного в п1, пп.1.1), локалізації травматичного впливу з локалізацією тілесного ушкодження, експертна комісія вважає, що утворення травми лівого колінного суглоба у гр. ОСОБА_6 за механізмом, який зазначає ОСОБА_7 не виключається (т.1 а.с.165-175);

- постанова слідчого від 23.05.2024 про призначення додаткової судово-медичної експертизи, разом з матеріалами допиту свідка ОСОБА_8 та висновок судово-медичної експертизи за № 835/к від 28.05.2024, відповідно до висновків якої, співставляючи локалізацію тілесного ушкодження в ділянці лівого колінного суглоба (п.1.1. даних підсумків), кількість травматичних впливів (один) і характер ушкодження (тупий) у гр. ОСОБА_6 з механізмом його утворення за показами малолітнього свідка ОСОБА_8 , комісія вважає, що утворення ушкодження в ділянці лівого колінного суглоба, можливе за умови, якщо травматичний вплив прийшовся в ділянку лівого колінного суглобу при падінні потерпілої на бордюр з утворенням травми колінного суглоба (п.1.1. даних підсумків). Тому комісія вважає, що можливість виникнення закритої травми лівого колінного суглоба (п.1.1. даних підсумків) у гр. ОСОБА_6 за механізмом на який вказує малолітній свідок ОСОБА_8 в протоколі допиту (23.05.2024) не виключається (т.1 а.с.176-189);

- документи, що характеризують особу обвинуваченої чи містять інформацію щодо неї, а саме: лист органу ДРАЦС щодо наявних в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відносно ОСОБА_3 актових записів про укладення і розірвання шлюбу; характеристика за місцем проживання обвинуваченої, згідно якої вона характеризується позитивно; довідка щодо відсутності судимостей; довідка від лікаря нарколога та лікаря психіатра щодо відсутності обвинуваченої на їх обліку; довідка щодо наявності інвалідності першої групи у доньки обвинуваченої; лист з міністерства соціальної політики України про те, що обвинувачена перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб в місті Дніпро; лист з податкового органу про те, що обвинувачена не є керівником чи засновником суб`єкта підприємницької діяльності; (т.2 а.с.2-9, 86-87).

- матеріали цивільного позову ОСОБА_6 від 19.07.2024 з відповідними додатками, заперечення щодо нього та розрахунок (т.1 а.с.20-46; т.2 а.с.35-57);

Надаючи правову оцінку дослідженим доказам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Статтею 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, що передбачено ст. 85 КПК України.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ст. 86 КПК України).

Достовірність доказів це їхня здатність правильно та об`єктивно відображати інформацію про певні факти.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Оцінюючи показання свідків та потерпілої, суд враховує, що вони були отримані в порядку передбаченому КПК України, шляхом безпосереднього допиту вказаних осіб в судовому засіданні під час судового розгляду даного кримінального провадження. Під час допиту свідки і потерпіла повідомили фактичні дані як щодо події кримінального правопорушення так і винуватості обвинуваченої у його вчиненні, а також розповіли як саме їм стали відомі вказані обставини, тому суд вважає такі покази належними та допустимими доказами і приймає їх як такі, що прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для цього кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Оцінюючи надані сторонами кримінального провадження документи і висновки експертів з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд приходить до висновку про те, що всі вони за своїм змістом несуть інформацію, яка має доказове значення, зокрема підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, тобто є належними доказами в розумінні ст. 85 КПК України.

Суд критично ставиться до доводів сторони захисту про відсутність належних і достатніх доказів спричинення ОСОБА_3 необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_6 та наявності причино-наслідкових зв`язків між конфліктом і отриманою травмою, і відповідного складу злочину.

Такого висновку суд дійшов виходячи з наступного.

Згідно ч.1. ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Частиною першою статті 95 КПК України передбачено, що показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Згідно показів свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були безпосередніми очевидцями конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , який стався 26.03.2024 приблизно в період часу з 11 год. 00 хв. до 11 год. 30 хв. на території домоволодіння АДРЕСА_1 , вони особисто бачили, як обвинувачена під час вказаного конфлікту штовхнула потерпілу, внаслідок чого потерпіла впала і пошкодила ліву ногу в області коліна об виступаючий бордюр. Сторона захисту в ході судового розгляду не навела переконливих аргументів, щоб поставити під сумнів правдивість цих показів.

Свідок ОСОБА_9 також підтвердив наявність конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у вказаний час і у вказаному місці, який стався з приводу використання спільного двору і розташованої там каналізаційної ями. Він особисто бачив після завершення цього конфлікту кроваву подряпину на руці потерпілої, тобто свідок підтвердив як обставини виникнення цього конфлікту, так і один з його наслідків, а саме наявність у потерпілої тілесного ушкодження.

Таким чином, свідки вказали на час і місце скоєння злочину, детально розповіли про перебіг подій які відбулися до та після нанесення вказаних в обвинувальному акті тілесних ушкоджень. Покази свідків також доповнюють і підтверджують правдивість показів потерпілої щодо обставин отримання нею тілесних ушкоджень.

Слід зазначити, що чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Про можливість виникнення закритої травми лівого колінного суглоба у ОСОБА_6 за механізмом на який вказують як потерпіла, так і свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , також свідчать висновки судово-медичної експертизи за № 838/к від 28.05.2024, судово-медичної експертизи за № 834/к від 28.05.2024, судово-медичної експертизи за № 837/к від 04.06.2024, судово-медичної експертизи за № 835/к від 28.05.2024, відповідно.

Невизнання ОСОБА_3 своєї вини в пред`явленому обвинуваченні суд розцінює як вибрану нею стратегію свого захисту. Проте така позиція обвинуваченої не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду. Так, аналізуючи показання обвинуваченої в сукупності з іншими доказами, суд надає їм критичну оцінку, оскільки вони носять непослідовний і суперечливий характер, повністю спростовуються наведеними вище доказами, які узгоджуються між собою і викривають обвинувачену у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Суд вважає, що обвинувачена повинна була і могла усвідомлювати можливість спричинення потерпілій відповідних тілесних ушкоджень внаслідок падіння, після того, як обвинувачена з силою двома руками відштовхнула потерпілу від себе.

Як потерпіла, так і свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вказали про відсутність у ОСОБА_6 до моменту конфлікту з ОСОБА_3 будь-яких тілесних ушкоджень, зокрема про відсутність травми лівого колінного суглоба і синця з саднами в ділянці правої кисті.

Той факт, що потерпіла звернулася за медичною допомогою лише наступного дня після отриманої травми і після висновку лікарів викликала співробітників поліції для подання заяви про вчинене відносно неї кримінальне правопорушення, жодним чином не спростовує причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями ОСОБА_3 і наслідками цих дій у вигляді утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 . Така послідовність дій цілком узгоджується з показами потерпілої і свідка ОСОБА_7 , які пояснили, що потерпіла не могла одразу оцінити тяжкість отриманої травми, сподіваючись, що біль мине до наступного дня.

У матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження вказані у висновку судово-медичної експертизи за № 503п від 19.04.2024, в інший час і в іншому місці ніж зазначено в обвинувальному акті.

Вказані обставини у сукупності вказують на необґрунтованість доводів сторони захисту про відсутність зафіксованого факту коли, в який час і за яких обставин потерпіла отримала тілесні ушкодження, оскільки вона мала викликати поліцію саме в день конфлікту. Інші доводи сторони захисту також відхиляються судом як помилкові, такі що не ґрунтуються на нормах закону і досліджених доказах.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , мало місце, це діяння містить склад злочину, передбаченого ст.128 КК України, обвинувачена вина у його вчиненні, тому вважає за необхідне ухвалити обвинувальний вирок і призначити покарання обвинуваченій.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення (ст.65 КК України).

Ухвалюючи вирок суд бере до відома висновок органу пробації, за яким ймовірність вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення є низькою, рівень небезпеки для суспільства оцінюється як низький, можливе виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства. У разі прийняття судом висновку про звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, рекомендовано покласти на неї обов`язки, передбачені ч.1, ч.3 ст. 76 КК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує обставини, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного нею злочину, який віднесений до категорії нетяжких злочинів, об`єктом якого стали суспільні відносини, пов`язані зі здоров`ям і життям особи, мотиви вчиненого нею злочину, наявність вини у формі необережності, наслідки вчиненого нею діяння, її ставлення до вчиненого, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, позицію сторони обвинувачення та захисту, потерпілої з приводу покарання, також суд враховує характеристику особи обвинуваченої, яка полягає в тому, що вона є особою непрацездатного віку, не одружена, має на утриманні повнолітню непрацездатну дитину, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, до кримінальної відповідальності раніше не притягувалась.

З урахуванням усіх обставин, загальних засад призначення покарання, приймаючи до уваги, що обвинувачена вчинила даний злочин не умисно, внаслідок власної злочинної недбалості, при цьому не надала потерпілій жодної допомоги на лікування, не висловила жалю з приводу вчиненого та не засудила таку свою протиправну поведінку, що свідчить про її небажання ставати на шлях виправлення, суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкції ст. 128 КК України у вигляді позбавлення волі на певний строк, із звільненням її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на неї обов`язків передбачених ст.76 КК України. Цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченої, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень Закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Вирішуючи заявлений в кримінальному провадженні цивільний позов, судом враховуються положення ч.4, ч.5 ст.128, ч.1 ст.129 КПК України, відповідно до яких особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Статтями 12, 175, 177 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Як вбачається зі змісту цивільного позову, цивільний позивач просить стягнути з обвинуваченої на свою користь майнову шкоду спричинену кримінальним правопорушенням у розмірі 53 534 грн., а саме витрати, які вона понесла на лікування та придбання лікарських засобів, препаратів і матеріалів медичного призначення в сумі 15 790 грн., та грошову винагороду поліцейського, втрачену нею внаслідок перебування на лікарняному в сумі 37 740 грн.; та моральну шкоду в розмірі 40 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч. 1 ст. 1195 ЦК України).

До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. (ч. 3 ст. 1197 ЦК України).

Так, внаслідок неправомірних дій обвинуваченої було завдано шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_6 , внаслідок чого остання понесла вимушені матеріальні витрати на: невідкладну медичну допомогу, проведення медичного огляду і діагностики стану свого здоров`я, курсу амбулаторного лікування, придбання різних медичних препаратів і ліків.

Вказані обставини підтверджується наданими копіями: виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 461420; довідки про тимчасову непрацездатність ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області» № 052567; консультативного висновку лікаря ОСОБА_10 від 27.03.2024; результатів медичного огляду у лікаря; картки хворого, який лікується у фізіотерапевтичному відділенні та виписки з журналу отримання відповідних процедур; висновку МРТ; квитанцій та фіскальних чеків.

Враховуючи положення даної норми до стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої (цивільного позивача) підлягає 1 250,00 грн. витрат на проведення МРТ, оскільки вказані витрати понесені в період лікування потерпілої ОСОБА_6 та відповідно до медичних призначень, тобто вони направлені на відновлення стану її здоров`я, після отриманої травми.

В свою чергу інші витрати пов`язані з лікуванням відшкодуванню за рахунок обвинуваченої не підлягають, оскільки не підтверджені належними фіскальними чеками, та/або призначеннями лікарів.

Як встановлено судом і підтверджується документально, потерпіла ОСОБА_6 у зв`язку з отриманими внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 тілесними ушкодженнями, перебувала на амбулаторному лікуванні в ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області» з 27.03.2024 по 03.05.2024. Також встановлено, що на той час потерпіла працювала на посаді молодшого інспектора відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.

Наказом МВС від 28.11.2022 № 775 затверджено «Порядок та умов виплати поліцейським додаткової винагороди, одноразової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)».

Відповідно до п. 2 цього Порядку на період воєнного стану додаткова винагорода поліцейським виплачується в розмірах, зокрема: до 30000 гривень - поліцейським, які проходять службу на територіях Запорізької області, пропорційно в розрахунку на місяць.

У п. 13 цього Порядку закріплено, що додаткова винагорода, збільшена до 30000 гривень, виплачується поліцейським із розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби (навчання) з урахуванням пункту 14 цих Порядку та умов. Розміри додаткової винагороди за 1 календарний день визначається шляхом ділення розміру 30000 гривень на кількість календарних днів у відповідному календарному місяці та встановлюється за відповідний день залежно від наявності обставин, передбачених пунктом 2 цих Порядку та умов, з урахуванням пункту 14 цих Порядку та умов.

Згідно п. 14 вказаного Порядку додаткова винагорода не виплачується за умов, якщо поліцейські: звільнені від виконання службових обов`язків (навчання) на підставі документа, що підтверджує тимчасову непрацездатність - з дня звільнення від виконання службових обов`язків (навчання).

Відповідно до розрахунку розміру недоотриманої додаткової винагороди, ОСОБА_6 , за час перебування на лікарняному, недоотримала за березень 2024 року 4 840 грн., за квітень 2024 року 30 000 грн., за травень 2024 року 2 904 грн., а всього 37 744 грн. На підтвердження своїх вимог потерпіла також надала довідку про доходи № 174 від 14.06.2024, копію банківської виписки та листа за місцем роботи № 1489/05/12-2024 від 17.07.2024, розрахункові листи за березень липень 2024 року.

Обвинувачена не надала суду доказів, які б спростовували розмір недоотриманої додаткової винагороди, а відтак наданий потерпілою розрахунок розміру втраченого заробітку (доходу), за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від обвинуваченої (цивільного відповідача), приймається судом як достовірний. Отже, потерпілій підлягає відшкодуванню недоотримана додаткова грошова винагорода у розмірі 37 744,00 грн.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої майнової шкоди у розмірі 38 994 грн. 00 коп. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню, в іншій частині стягнення майнової шкоди слід відмовити.

Вирішуючи вимогу цивільного позивача про стягнення з обвинуваченої моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн., суд виходить з такого.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При цьому, при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню суд також враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц стосовно того, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Встановлено, що у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла ОСОБА_6 зазнала фізичний біль, а також сильні душевні переживання та страждання. Так, остання в результаті отриманої травми та її наслідків проходила курс амбулаторного лікування протягом тривалого часу. У зв`язку з отриманими травмами відбулися вимушені зміни в житті потерпілої, від чого остання відчувала значні незручності. Так, повністю змінився її звичний спосіб життя, а саме обмежена рухливість, неможливість в повній мірі реалізовувати свої звички, бажання, уподобання, а також позбавлення можливості продовжувати активне нормальне життя та працювати. Також до цього часу ОСОБА_6 періодично відчуває біль в нозі, якого раніше не було, що суттєво ускладнює повноцінне життя та змушує звертатись до лікарів та приймати ліки з метою зменшення болі.

Також після подій, які відбулись 26.03.2024, у потерпілої проявляється часто тривога, страх та нездатність в повній мірі зосередитись на основних питаннях її життя та роботи, що в свою чергу призводить до порушення: нормальних життєвих зв`язків, стосунків з оточуючими людьми, намагання уникати спілкування з іншими людьми. У такий спосіб потерпілій ОСОБА_6 була заподіяна моральна шкода.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує положення статті 3 Конституції України, де зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_6 , пов`язаних з отриманням нею тілесних ушкоджень, що призвело до порушення її звичного способу життя, стану здоров`я потерпілої, негативно вплинуло на якість її життя, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, ступеня вини ОСОБА_3 , суд висновує про необхідність стягнення з обвинуваченої на користь ОСОБА_6 моральної шкоди розмірі 40000 тисяч гривень, що відповідає вимогам розумності і справедливості.

Питання про речові докази в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. Витрати, пов`язані з проведенням експертиз по кримінальному провадженню відсутні. Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 368, 370-371, 373-374 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та призначити їй покарання, у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст.75, 76 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробовуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю два роки і поклавши на неї такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не застосовувати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 38 994 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 00 коп. майнової шкоди, 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, а всього 78 994 (сімдесят вісім дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позову відмовити.

Речові докази: мобільний телефон Самсунг телексі А 31 з сім картою, переданий на відповідальне зберіганняОСОБА_6 залишити їй як власнику.

Вирок суду може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд міста Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1