Провадження №1-кс/127/5658/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 на постанову слідчого Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 04.04.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000489 від 29.10.2021,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 04.04.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000489 від 29.10.2021.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 звернувся до слідчого Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з клопотанням від 26.03.2025 про визнання його потерпілими у кримінальному провадженні №0000489 від 29.10.2021. Однак постановою слідчого Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 04.04.2025 відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. Адвокат ОСОБА_4 вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, тому просила скаргу задовольнити, скасувати постанову слідчого ОСОБА_5 від 04.04.2025 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000489 від 29.10.2021.

ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, що у ній наведено.

Слідчий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки в судове засідання суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст.306 КПК України, враховуючи стислі строки розгляду даної категорії справ, слідчий суддя вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника органу досудового розслідування.

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора - є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Встановлено, що слідчим Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000489 від 29.10.2021.

ОСОБА_3 звернувся до слідчого Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з клопотанням від 26.03.2025 про визнання його потерпілими у кримінальному провадженні №0000489 від 29.10.2021.

Постановою слідчого Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 04.04.2025 відмовлено у задоволені вищевказаного клопотання ОСОБА_3 від 26.03.2025 (надійшло до слідчого 03.04.2025) про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000489 від 29.10.2021.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Адвокат ОСОБА_4 у скарзі зазначила, що слідчий ОСОБА_5 безпідставно відмовив у задоволенні клопотання, обґрунтовуючи це тим, що ОСОБА_3 не може виступати в якості потерпілого у цьому провадженні. Проте дії експерта, який надав завідомо неправдивий висновок, спричинили незаконне засудження ОСОБА_3 до довічного позбавлення волі. Відтак, такі дії спрямовані безпосередньо проти прав та законних інтересів ОСОБА_3 і він має право ініціювати їх кримінальне переслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно положень ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Як зазначено у ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Таке процесуальне рішення слідчий, прокурор приймає з урахуванням норм ст. 94 КПК України, у якій зазначається, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В узагальненні Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначено, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.

Обґрунтовуючи постанову про відмову у визнанні потерпілим, слідчий вказує, що в даній категорії правопорушень ОСОБА_3 не може виступати в якості потерпілого, оскільки згідно ст. 384 КК України, протиправне діяння направлено проти правосуддя, яке виражається у введені в оману суд або інший уповноважений орган.

Оцінюючи обґрунтованість постанови слідчого, суд зазначає наступне.

Диспозиція статті 384 КК України (введення в оману суду або іншого уповноваженого органу), полягає у завідомо неправдивих показаннях свідка, потерпілого, завідомо неправдивому висновку експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках (частина перша); Ті самі дії, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів (частина друга).

Потерпілим за ст. 384 КК України може бути як конкретна фізична або юридична особа, якій завдано шкоди неправдивими показаннями, так і держава, якщо злочин посягає на інтереси правосуддя та суспільства загалом. Держава визнається потерпілою, оскільки забезпечення справедливого судочинства є її обов`язком, а неправдиві докази підривають основи правопорядку та довіру до судової системи.

Завідомо неправдиве показання, висновок експерта чи спеціаліста, або неправильний переклад, надані суду чи іншому уповноваженому органу, посягає не лише на права конкретних осіб, а насамперед на інтереси правосуддя та суспільства в цілому. Такі дії підривають довіру до судової системи, унеможливлюють встановлення істини у кримінальному провадженні та заважають виконанню основної функції держави забезпеченню справедливого судочинства.

Неправдиві докази не завжди завдають прямої шкоди конкретній особі, але завжди створюють загрозу для законності, об`єктивності та справедливості розгляду справи, держава виступає гарантом дотримання правопорядку та правосуддя. Саме тому у вказаній категорії злочинів потерпілою особою завжди визнається держава як суб`єкт, чиїм інтересам завдано шкоди через підрив авторитету та ефективності судової влади.

У п. 33 рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» та п. 44 рішення «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Також необхідно враховувати, що факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду. Таким чином на момент визнання особи потерпілою необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

Так, положеннями ст. 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Як встановлено в судовому засіданні, до клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим, останній не долучив жодних доказів на підтвердження завдання йому шкоди будь-якого характеру.

Позиція з приводу того, що складення в ході досудового розслідування завідомо неправдивого висновку експерта призвело до незаконного засудження заявника по справі, судом до уваги не приймається, оскільки висновок експерта, є лише одним із доказів, який досліджувався судом на ряду з іншими доказами. Засудження особи відбувається не на підставі конкретного доказу, а на підставі наявного у матеріалах справи комплексу доказів, які судом оцінюються в сукупності та взаємозв`язку, та які є підставою для ухвалення судового рішення про засудження особи обвинувального вироку суду.

Слідчий суддя звертає увагу скаржника на те, що на даний час досудове розслідування триває, а також на даний час ще не встановлено всіх об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим зроблено висновок про невстановлення на даний момент факту спричинення шкоди ОСОБА_3 внаслідок складення експертом ОСОБА_6 завідомо неправдивого висновку (як про це стверджує заявник), оскільки наразі відсутні належні та допустимі докази даного факту.

З огляду на викладене слідчий суддя приходить до висновку, що оскаржувана постанова є законною, винесеною з дотриманням положень кримінального процесуального закону та з дотримання прав особи у кримінальному провадженні.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч. 1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя приходить до переконання, що обставини викладені у скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду скарги. Таким чиномв задоволенні скарги слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 на постанову слідчого Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 04.04.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000489 від 29.10.2021 - відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя