Провадження № 1-кс/686/6751/25
УХВАЛА

10 липня 2025 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого-криміналіста слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 , яке погоджене з прокурором, про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

у кримінальному провадженні № 0000099, -

встановив:

08.07.2025 слідчий-криміналіст слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області старший лейтенант юстиції ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з клопотанням, погодженим із прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 , про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 і ч. 2 ст. 111 КК України на 60 діб в межах строку досудового розслідування, посилаючись на те, що закінчити досудове розслідування в строки не представляється за можливе. Водночас, продовжують існувати передбачені ст.177 КПК України ризики переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, приховування або спотворення будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється.

Заслухавши думку слідчого та прокурора, які наполягають на задоволенні клопотання, підозрюваного та його захисника, які не заперечували проти його задоволення, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає до задоволення з наступних підстав.

Слідчим відділом УСБУ у Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000099 від 14.05.2025, за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 і ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут ІНФОРМАЦІЯ_2 , підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

До складу ІНФОРМАЦІЯ_3 входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ІНФОРМАЦІЯ_3 , усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Декларацією ІНФОРМАЦІЯ_3 № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ІНФОРМАЦІЯ_3 ; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ІНФОРМАЦІЯ_3 і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Згідно зі статтею 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен (у тому числі громадянин України ОСОБА_5 ) зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та ЗС РФ вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі ІНФОРМАЦІЯ_6 ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей РФ, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З листопада 2021 року представники влади та ЗС РФ, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів ЗС та інших військових формувань РФ до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.

Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових РФ, включаючи повітряний та морський компонент.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, представниками влади та ЗС РФ розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території РФ та тимчасово окупованим територіям України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом РФ «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.

На виконання зазначених намірів, 15 лютого 2022 року Державна Дума Російської Федерації звернулася до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

18 лютого 2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення тимчасово окупованих територій України до Ростовської області, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні Сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України.

19 лютого 2022 року вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

В цей же день, Президент Російської Федерації скликав позачергове засідання Ради безпеки Російської Федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу Ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення Державної думи РФ та заявили про необхідність визнання Президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

Цього ж дня Президент Російської Федерації підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані ІНФОРМАЦІЯ_7 .

В цей же день Президент Російської Федерацію, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до ІНФОРМАЦІЯ_8 звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

В подальшому цього ж дня Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, віроломно здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 5 години 24 лютого 2022 року та по даний час підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції ІНФОРМАЦІЯ_9 , відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який надалі неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та діє безперервно з 24.02.2022 по даний час, в тому числі на даний час.

Громадянин України ОСОБА_5 , всупереч наведеним вище положенням чинного законодавства України, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01.02.2025, з метою вчинення злочину, а саме виконання завдань представника іноземної організації держави-агресора російської федерації, пов`язаних із фото/відеозйомкою об`єктів та локацій в різних регіонах України, м. Запоріжжя та прилеглих областях, вступив в злочину змову з ОСОБА_8 .

При цьому, ОСОБА_5 , розуміючи, що ОСОБА_8 співпрацює з невстановленою особою на ім`я « ОСОБА_9 », який є представником іноземної організації та бере участь у збройній агресії проти України, здійснює збір інформації у сфері оборони України з метою її подальшого використання на шкоду обороноздатності, державній та економічній безпеці України, надав добровільну згоду на надання допомоги в проведенні підривної діяльності проти України у вигляді збору та передачі представнику іноземної організації, якого знав як « ОСОБА_9 », відомостей у сфері оброни за грошову винагороду та з власної ініціативи.

Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи свій протиправний умисел, розуміючи протиправність своїх дій, маючи на меті збір інформації в сфері оборони України та її передачу представнику іноземної організації, якого знали як « ОСОБА_9 », 01.02.2025 на транспортному засобі марки «FordFiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , здійснили виїзд до м. Кривий Ріг, де за вказівкою представника іноземної організації, здійснювали в період з 10 години до 20 години відеофіксаціюоб?єкта критичної інфраструктури (електропідстанція) шляхом зупинки належного їм автомобіля із ввімкнутим відеореєстратором. Фіксація відбувалась на відеореєстратор, який ОСОБА_8 придбала за завданням « ОСОБА_9 » за надіслані їй на криптогаманець кошти, та розмістила на лобове скло в салоні власного транспортного засобу.

Отриману інформацію ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , у тому числі використовуючи належний ОСОБА_5 мобільний телефон марки «RedmeNote 9 Pro», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , з карткою мобільного оператора НОМЕР_4 , передали за допомогою обумовлених способів зв`язку представнику іноземної держави для подальшого її використання останнім при плануванні та проведенні підривної діяльності проти України.

В подальшому, маючи стійкий умисел на продовження своєї злочинної діяльності, 25.04.2025 ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб, розуміючи протиправність своїх дій, маючи на меті збір інформації в сфері оборони України та її передачу представнику іноземної організації, якого знали як « ОСОБА_9 », на транспортному засобі марки «FordFiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , здійснили виїзд до м. Дніпро, де за вказівкою представника іноземної організації, в період з 06 години до 12 години здійснювали відеофіксацію готелю « ІНФОРМАЦІЯ_10 » (за вказаною адресою перебуває підрозділ ЗСУ). Фіксація відбувалась на відеореєстратор, який ОСОБА_8 придбала за завданням « ОСОБА_9 » за надіслані їй на криптогаманець кошти, та розмістила на лобове скло в салоні власного транспортного засобу.

Отриману інформацію ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , у тому числі використовуючи належний ОСОБА_5 мобільний телефон марки «RedmeNote 9 Pro», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , з карткою мобільного оператора НОМЕР_4 , передали за допомогою обумовлених способів зв`язку представнику іноземної держави для подальшого її використання останнім при плануванні та проведенні підривної діяльності проти України.

В подальшому, маючи стійкий умисел на продовження своєї злочинної діяльності, 03.05.2025 ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб, розуміючи протиправність своїх дій, маючи на меті збір інформації в сфері оборони України та її передачу представнику іноземної організації, якого знали як « ОСОБА_9 », перебуваючи у м. Запоріжжя, використовуючи транспортний засіб марки «FordFiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , залишили авто з увімкненим відеореєстратором навпроти входу до готелю « ІНФОРМАЦІЯ_11 » (місце проживання великої кількості військовослужбовців та державних службовців Запорізької області), де за вказівкою представника іноземної організації, в період з 18 години до 20 години здійснювали відеофіксацію вказаного готелю. Фіксація відбувалась на відеореєстратор, який ОСОБА_8 придбала за завданням « ОСОБА_9 » за надіслані їй на криптогаманець кошти, та розмістила на лобове скло в салоні власного транспортного засобу.

Отриману інформацію ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , у тому числі використовуючи належний ОСОБА_5 мобільний телефон марки «RedmeNote 9 Pro», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , з карткою мобільного оператора НОМЕР_4 , передали за допомогою обумовлених способів зв`язку представнику іноземної держави для подальшого її використання останнім при плануванні та проведенні підривної діяльності проти України.

Збір ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вищевказаної інформації та її передача представнику іноземної організації в період воєнного стану завдало шкоди обороноздатності, державній та економічній безпеці України, оскільки може призвести до знищення чи пошкодження виробничих потужностей, готової продукції і жертв серед населення внаслідок ракетних чи дронових ударів.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, яке виразилось у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду обороноздатності та державній безпеці України: наданні представнику іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 і ч. 2 ст. 111 КК України.

В межах кримінального провадження 17.05.2025 о 20 год 48 хв ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 та 615 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 і ч. 2 ст. 111 КК України.

18.05.2025 ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 і ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 19.05.2025 відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 17.07.2025 включно.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України

Як вказує слідчий у поданому клопотанні, строк тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується 17.07.2025, однак завершити досудове розслідування до вказаного строку не представляється можливим, оскільки необхідно:

- отримати висновки призначених судових комп`ютерно-технічнихекспертиз;

- провести огляди речових доказів, отриманих за результатами проведених експертиз;

- перевірити на причетність до інших кримінальних правопорушень підозрюваних;

- здійснити тимчасовий доступ до інформації та документів, які перебувають у володінні ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_12 »;

- здійснити тимчасовий доступ до інформації та документів, які перебувають у володінні ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_13 »;

- за результатами проведення тимчасових доступів провести огляди вилучених речей та документів;

- встановити місцезнаходження всіх об`єктів, які відвідували підозрювані;

- встановити власників, користувачів, директорів чи посадових осіб які володіють або використовують об`єкти;

- направити запити та отримати на них відповіді, щодо використання об`єктів Силами оборони України або перебування військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_14 за місцем їх розташування;

- встановити та допитати в якості свідків осіб, яким могли бути відомі обставини вчинення протиправної діяльності підозрюваних;

- провести із свідками пред`явлення осіб для впізнання;

- встановити та вилучити відеозаписи з камер відеоспостереження, в яких зафіксовано обставини підготовки та вчинення підозрюваними інкримінованих кримінальних правопорушень;

- проведення комплексу слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на встановлення замовника даних кримінальних правопорушень;

- провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, в яких виникне необхідність в ході подальшого досудового розслідування для всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження;

- за результатами проведених слідчих/процесуальних дій (у разі необхідності) скласти та вручити кінцеве повідомлення про підозру або повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, допитати підозрюваних з урахуванням змін, за необхідності провести одночасні допити двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхній показаннях;

- із врахуванням змісту та обсягу зібраних матеріалів за участі захисників виконати вимоги ст. 290 КПК України;

- скласти і вручити в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, що потребує додаткового часу.

Частиною 1 ст.183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні закінчується 17.07.2025, однак сторона обвинувачення не може завершити досудове розслідування до вказаного строку, оскільки у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, виконати вимоги ст. 290 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що на цій стадії досудового розслідування докази наявні в матеріалах кримінального провадження є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованими йому злочинами.

Повідомлена підозра повністю відповідає зазначеним вимогам та не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра» тією мірою, щоб виправдати подальше розслідування.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Ризики, які стали підставою для застування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати.

Зокрема, беручи до уваги те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна, останній з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи можливе покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, на даний час існує ризик того, що ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки більшість доказів злочинної діяльності ОСОБА_10 зафіксовано в його листуваннях через мобільні додатки, до яких останній, перебуваючи на волі, матиме доступ, оскільки знає паролі доступу до акаунтів, тобто може вчинити дії направлені на знищення доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Окрім того, ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, з підстав, викладених вище, а також враховуючи незадовільний майновий стан підозрюваного, який став мотивом вчинення даного злочину.

Зважаючи на зазначене, слідчий суддя вважає, що наведені стороною обвинувачення в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою підозрюваного належним чином обґрунтовані та мотивовані.

Відтак, враховуючи наведені ризики, усі, визначені ст. 178 КПК України, обставини в їх сукупності, зокрема, що ОСОБА_5 є повних 24 роки, тобто він є людиною молодого віку і може безперешкодно ухилитись від органу досудового розслідування та суду, в тому числі шляхом виїзду за кордон, ОСОБА_5 планував створити сім`ю з ОСОБА_8 , а тому перебуваючи без запобіжного заходу може вчиняти дії, пов`язані з знищенням предметів, які містять на собі ознаки вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 , ОСОБА_5 вчинив злочин проти основ національної безпеки України, спрямований безпосередньо на шкоду державній безпеці України, яка в умовах воєнного стану здійснює відсіч збройній агресії держави-агресора, що свідчить про наявність у ОСОБА_5 проросійських поглядів і антиукраїнських переконань, бажання перешкодити Збройних Силам України належним чином здійснювати свою діяльність, спрямовану на перемогу України у загарбницькій війні, розв`язаній державою-агресором, адже лише такий найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та буде достатнім стримуючим засобом для запобігання ризикам, наявність яких була доведена слідчим та прокурором.

На думку слідчого судді в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства («Летельє проти Франції»), адже внаслідок вчинення кримінального правопорушення загинула особа.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З урахуванням викладеного, строк тримання під вартою ОСОБА_5 слід продовжити в межах строку досудового розслідування, а саме по 17.09.2025 включно, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 372 КПК України,

постановив:

Клопотання задовольнити.

Строк тримання під вартою підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 і ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 17 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала діє по 17 вересня 2025 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя