Справа № 243/9259/13-к
Провадження 1-кп/243/3/2025
Ухвала

Іменем України

03 липня 2025 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції на підставі наказу голови суду № 29 «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10.05.2022 року кримінальне провадження № 0003536 від 22.05.20213 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Краматорська Донецької області, українки, громадянки України, раніше не судимої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_4 , 21.05.2013 р. з дозволу ОСОБА_5 , знаходилася у останнього в квартирі за адресою АДРЕСА_3 , де у неї виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошей з кредитної картки що приналежала ОСОБА_5 за № НОМЕР_1 ПАТ КБ «ПриватБанк».

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи з єдиним умислом направленим на викрадення чужих грошей, з корисливих мотивів, впевнившись що ОСОБА_5 спить та не контролює її дій та збереженість свого майна, ОСОБА_4 знаходячись в приміщені вищевказаної квартири приблизно о 02-40 год. того ж дня, взяла вищевказану картку та пішла до банкомату що розташований за адресою м. Слов`янськ, вул. Леніна гроші готівкою в сумі 4160 грн., різними купюрами, з вищевказаної картки, після чого о 03-05 годині таким саме способом, зняла ще 1040 гривень готівкою, різними купюрами, з рахунку кредитної картки № НОМЕР_1 що належить ОСОБА_5 , за допомогою автоматизованого терміналу банкомату №8625 ПАТ КБ «ПриватБанк» розташованого за адресою м. Слов`янськ, вул. Леніна 58. Після цього ОСОБА_4 прийшла знову додому за вищевказаною адресою, де за допомогою автоматизованої системи «Приват24» через домашній комп`ютер, о 06-38 годині перевела гроші з картки що приналежала гр. ОСОБА_5 на картку що зареєстрована на її ім`я за № НОМЕР_2 ПАТ КБ «ПриватБанк», гроші в сумі 5181,42 гривень, після чого вийшла з приміщення квартири та зникла, таким чином ОСОБА_4 спричинила гр. ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 10381 гривень 42 копійки.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

25 червня 2025 року прокурор подала до суду клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження № 0003536 від 22.05.2013 року відносно неї закрити, оскільки з моменту його вчинення минуло більше десяти років.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просила задовольнити клопотання посилаючись на обставини викладені в ньому.

У судове засідання потерпілий ОСОБА_5 не прибув, судом було вжито заходів для його належного повідомлення.

Вислухавши прокурора, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, встановив наступне.

Так під час судового засідання достовірно було встановлено, що 26.09.2013 до Слов`янського міськрайонного суду спрямовано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003536 від 22.05.2013 відносно ОСОБА_4 , за ч. 1 ст. 185 КК України за фактом таємного викрадення майна чужого майна, а саме грошових коштів в сумі 10381 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», що належить ОСОБА_5 .

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 01.11.2013 (суддя ОСОБА_6 ) ОСОБА_4 оголошено в розшук.

Станом на 03 липня 2025 року місцезнаходження ОСОБА_4 не встановлено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, яке відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що з дня вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а саме 21.05.2013 року, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, минуло більше десяти років.

Відповідно до довідки про судимість ОСОБА_4 у період часу з 2013 року по теперішній час до кримінальної відповідальності за вчинення інших кримінальних правопорушень не притягувалася.

Разом з тим, ч. 2 ст. 49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У такому випадку перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20 (провадження № 13-26кс22) вирішено питання, що містить виключну правову проблему, яка стосується концептуального підходу до застосування строків давності, визначених у ст. 49 КК України. Так, у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності чи покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених ч. 2 цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

На підставі викладеного, на теперішній час закінчився строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Закінчення вказаного строку відповідно до вимог ст. 49 КК України є підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, оскільки в зв`язку з цим припиняються повноваження держави щодо кримінального переслідування такої особи.

При цьому, відповідно до ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року) з врахуванням роз`яснень п. 8 постанови пленуму Верховного Суду України №-12 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" звільнення особи від кримінальної відповідальності в порядку ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності є обов`язком суду.

Крім того, колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 30.05.2019 за № 639/793/17 дійшла висновку, що закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 за № 5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року № 735/1121/20 вирішено питання, що містить виключну правову проблему, яка стосується концептуального підходу до застосування строків давності, визначених у ст. 49 КК України.

Так, у Постанові зазначено, що строки давності, визначені ст. 49 КК України, є проміжками часу, у разі закінчення яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в таких випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної безпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини надалі свідчить про її виправлення. У цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та його доцільністю.

Частиною 1 ст. 49 КК України визначено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання.

Разом з тим, ч.2 ст. 49 КК України передбачає, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У такому випадку перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років.

Крім того, колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй Постанові від 30 травня 2019 року за № 639/793/17 дійшла висновку, що закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності ( ст. 49 КК України), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Згідно з Висновком, який міститься в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року за № 5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті, тощо).

Саме тому зупинення судового розгляду у зв`язку з розшуком обвинуваченого саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від суду. Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України, у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення від суду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а провадження у справі закриттю.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись вимогами ст. 49 КК України, п.1 ч. 2 ст.284 КПК України, ст.ст. 369-370, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора, - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0003536 від 22.05.2013 року відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України - закрити у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької протягом 7 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 03 липня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1