ВИРОК

Іменем України

27.05.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 лютого 2025 року за №0000129, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с.Мар`янівка Маловисківського району Кіровоградської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, раніше судимого, востаннє вироком Кропивницького апеляційного суду від 01.11.2023 за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві особистої власності, ухвалою Малинівського районного суду м.Одеси від 28.05.2024 звільнений умовно-достроково від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі для проходження військової служби за контрактом,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за участі обвинуваченого ОСОБА_4 ,

встановив:

ОСОБА_4 , 16.02.2025 року, близько 16 год. 00 хв., перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, з метою подолання опору та виконання своїх протиправних дій, застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме завдав декілька ударів кулаками обох рук по обличчю ОСОБА_5 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого ока, що відноситься до легкого ступеня тяжкості, внаслідок чого ОСОБА_5 впав на підлогу, після чого ОСОБА_4 відкрито заволодів майном ОСОБА_5 , а саме мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 9A 32GB», вартістю 1808,33 гривень, та гаманцем із грошовими коштами в сумі 570,00 гривень, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2378,33 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, наведені в обвинувальному акті та надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення кримінального правопорушення, щиро покаявся та просив суворо не карати. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності свого захисника.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

А тому, з врахуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд враховує, що відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність пом`якшуючих обставин, якими суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння ним у розкритті злочину.

Окрім цього, суд приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, відповідно до довідок КНП «Обласна клінічна лікарня Кіровоградської обласної ради» на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Судом встановлено, що вироком Кіровського районного суду м.Кіровограда від 14.08.2023 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

Вироком Кропивницького апеляційного суду від 01.11.2023 вирок Кіровського районного суду м.Кіровограда від 14.08.2023 стосовно ОСОБА_4 скасовано у частині призначеного покарання; ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві особистої власності.

В подальшому, ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 28.05.2024 звільнено засудженого ОСОБА_4 умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі за вироком Кропивницького апеляційного суду від 01.11.2023 за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України, на невідбутий строк 4 роки 3 місяці 19 днів, для проходження ним військової служби за контрактом.

Згідно ч.3 ст.71 КК України призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Згідно ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Частина 1 ст. 71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або частково приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає остаточне покарання за сукупністю вироків.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання про призначення ОСОБА_4 остаточного покарання у виді позбавлення волі із конфіскацією майна із врахуванням вимог ст.71 КК України, що в свою чергу відповідатиме основній меті його призначення - виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде необхідним та достатнім.

Підстав для застосування ст.69, 75 КК України суд не вбачає.

Оскільки, судом призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. Отже, початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід обчислювати з 16.02.2025 - моменту фактичного затримання, та на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 16.02.2025 до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

З урахуванням положень ст.124 КПК України витрати на проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити, в порядку ст.174 КПК України.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 373, 374, ч.15 ст. 615 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кропивницького апеляційного суду від 01.11.2023 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 1 (один) місяць з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві особистої власності.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу фактичного затримання, а саме з 16.02.2025 року.

Запобіжний захід - тримання під вартою ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Redmi», 1-ну грошову купюру номіналом 20 гривень, серія ЕГ 8770998 повернути потерпілому ОСОБА_5 , скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 18.02.2025.

Речовий доказ - куртку сірого кольору повернути ОСОБА_4 , скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 18.02.2025.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 1591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто однієї) гривні 80 коп.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1