Справа № 192/514/25
Провадження № 1-в/192/203/25
Ухвала

Іменем України

07 серпня 2025 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Солоному Солонянського району Дніпропетровської області подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» ОСОБА_3 про приведення покарання відповідно до вимог Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» стосовно засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)»,

встановив:

Начальник ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» ОСОБА_3 звернувся до суду з поданням, просить, посилаючись на ст. 5, 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, Закон України від 09.08.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», привести покарання засудженого ОСОБА_4 у відповідність до чинного законодавства за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.04.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України.

Подання обґрунтовується тим, що у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» відбуває покарання ОСОБА_4 . Попередньо ОСОБА_4 засуджений 25.04.2023 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

Засуджений 31.10.2024 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за новим вироком шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання вироком Новомосковського міськрайонним судом Дніпропетровської області від 25.04.2023 року призначено покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 03.12.2024.

Початок строку 19.04.2024, кінець строку 19.07.2029.

Начальник установи виконання покарань просив розгляд подання здійснювати без участі представника адміністрації установи виконання покарань.

Засуджений подав заяву про розгляд подання державної установи без його участі.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням, у якому просить звільнити ОСОБА_4 від покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду від 25.04.2025 за ч. 4 ст. 185 КК України та визначити остаточний строк покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду від 31.10.2024 у виді 5 років позбавлення волі.

Проводити розгляд клопотання прокурор просив без його участі.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання потрібно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким, зокрема були внесені зміни до ст. 51 КУпАП.

Статтею 51 КУпАП у редакції Закону від 18.07.2024 № 3886-ІХ встановлена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України передбачено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

За змістом п.п. 169.1.1 п.169.1 ст. 169 розділу IV ПК України сума податкової пільги дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Судом встановлено, що 25 квітня 2023 року ОСОБА_4 був засуджений Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки. Згідно з вироком ОСОБА_4 21 листопада 2022 року вчинив крадіжку майна на суму 409,20 грн та 23 листопада 2022 року на суму 1054,54 грн.

31 жовтня 2024 року ОСОБА_4 засуджений Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області до покарання за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі, строком на 5 років, за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі, строком на 3 роки, за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі, строком на 3 роки, за ч. 1 ст. 361 КК України - у виді обмеження волі, строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 років. На підстав ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.04.2023 року призначено покарання у вигляді 5 років 3 місяці позбавлення волі. Згідно з вироком ОСОБА_4 01 лютого 2024 року вчинив крадіжку майна на суму 16846,33 грн, 01 березня 2024 року на суму 3048,33 грн, 01 квітня 2024 року на суму 10500 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць встановлений у розмірі 2481 гривня, отже сума податкової пільги складає 1240,50 грн, а 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з огляду на податкову соціальну пільгу - 2481 грн (1240,50 грн х 2).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць встановлений у розмірі 3028 гривень, отже сума податкової пільги складає 1514,00 грн, а 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з огляду на податкову соціальну пільгу - 3028 грн (1514 грн х 2).

Тобто, вартість викраденого ОСОБА_4 майна 01 лютого 2024 року на суму 16846,33 грн, 01 березня 2024 року на суму 3048,33 грн та 01 квітня 2024 року на суму 10500 грн, була більшою 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Натомість, вартість майна, викраденого ОСОБА_4 21 листопада 2022 року на суму 409,20 грн та 23 листопада 2022 року на суму 1054,54 грн, була меншою, ніж 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, на засудженого ОСОБА_4 розповсюджується дія Закону України від 18.07.2024 № 3886-ІХ, яким частково декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_4 вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2023 року був засуджений за діяння, караність яких законом усунена, а саме за викрадення 21 листопада 2022 року майна на суму 409,20 грн та 23 листопада 2022 року на суму 1054,54 грн, то суд доходить висновку, що подання начальника установи виконання покарань потрібно задовольнити та звільнити засудженого від покарання, призначеного цим вироками за вказані кримінальні правопорушення.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Зважаючи на встановлені судом обставини, враховуючи, що суд дійшов висновку про звільнення ОСОБА_4 від покарання призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК, то його потрібно вважати засудженим вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року до покарання за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі, строком на 5 років, за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі, строком на 3 роки, за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі, строком на 3 роки, за ч. 1 ст. 361 КК України - у виді обмеження волі, строком на 3 роки, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до остаточного покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 років.

Керуючись ст.ст. 5, 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

постановив:

Подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» ОСОБА_3 задовольнити.

Негайно звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року до покарання за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі строком на 3 роки, за ч. 1 ст. 361 КК України - у виді обмеження волі строком на 3 роки, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до остаточного покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 років.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Суддя ОСОБА_1