ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1863/25 Справа № 216/2315/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції з ДУ

«Криворізька установа виконання

покарань № 3»

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 та 5 ст. 190, ч.3 ст. 28 ч.5 ст. 361 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 24 червня 2025 року включно.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків переховування від суду, вплив на свідків, вчинення нового злочину, які були наявні під час обрання запобіжного заходу та на теперішній час не зменшились.

Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник ОСОБА_7 та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції порушено право обвинуваченого на захист. Оскільки задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом в своєму рішенні не вирішено питання, щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Крім того судом першої інстанції в своєму рішенні необґрунтовано та не мотивовано, в чому можуть полягати заявлені обвинуваченому ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Зазначає, що в даному кримінальному провадженні обвинувачуються чотири особи, троє з яких вже звільнено з під варти у зв`язку з внесенням застави. Обвинувачений ОСОБА_6 зізнався у вчиненому та щиро кається, але не маючи можливості внести визначений судом розмір застави, опинився у порівнянні з іншими обвинуваченими у завідомо нерівних умовах.

Позиції сторін в суді :

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовільнити.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовільнити з підстав, зазначених в ній.

Прокурор ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна та ч.5 ст. 361 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до 3-х років.

Ухвалою Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 24 червня 2025 року.

Продовжуючи строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому , суд першої інстанції зазначив, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України. Врахував обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовженні строку його дії та на які посилається прокурор та що на теперішній час вони не змінились.

Суд вважав, що інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як обвинувачений офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходу, не перебуває у зареєстрованому шлюбі, не має на утримані малолітніх, неповнолітніх дітей та інших непрацездатних осіб, а отже не має міцних соціальних зав`язків. Крім того, знаходячись на свободі, обвинувачуваний усвідомлюючи невідворотність призначеного відносно нього покарання може переховуватись від суду.

Судом першої інстанції враховано, той факт що на території України оголошено воєнний стан, в разі виїзду обвинуваченого за межі території України, іноземні держави можуть в подальшому відмовити в екстрадиції останнього, посилаючись на небезпеку для його життя чи здоров`я. У зв`язку з чим ризики переховування від суду мають місце та не втратили свою актуальність.

Крім того, зазначено, що перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих з метою зміни показань його користь.

У зв`язку з тим, що протиправна діяльність обвинуваченого є систематичною, умисною та пов`язаною із бажанням швидкого незаконного збагачення за рахунок вчинення злочинів, це говорить про наявність ризику вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд виходив з того, що вказані ризики, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та суд при продовженні строку його дії, а також посилається прокурор у клопотанні, продовжують існувати та не зменшилися.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції вірними.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведення прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також щодо не надання жодного належного та допустимого доказу про переховування від правосуддя, вчинення впливу на учасників процесу, або вчинення інших дій, передбачених ст. 177 КПК України не можуть бути визнані спроможними.

Так, вказані доводи апелянта були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким суд дав повну та належну оцінку і прийшов до правильних висновків, з якими погоджується і колегія суддів.

Також звертає увагу, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб, передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу. Тому доводи апелянта, що він не перебував в розшуку колегія суддів вважає необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо не визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України. Більш того, розмір застави обвинуваченому ОСОБА_6 раніше визначався слідчим суддею.

Розглядаючи можливість визначити розмір застави до обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»)

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє суд повноваженнями щодо питання стосовно визначення розміру застави при обранні або продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, беручи до уваги тривалість судового розгляду, а також той факт, що при обранні запобіжного заходу ОСОБА_6 було обрано альтернативний запобіжний захід у виді застави, який в подальшому ухвалою апеляційного суду було зменшено, апеляційний суд вважає, що в даному випадку можливо визначити ОСОБА_6 заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 2 ч 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, обставини його вчинення, майновий стан обвинуваченого, суспільний інтерес, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 49 (сорока дев`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 148 372 ( сто сорок вісім тисяч триста сімдесят дві) грн., який визначено у відповідності до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, а також покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року, якою обвинуваченому за ч.4,5 ст. 190, ч.3 ст. 28 ч.5 ст. 361 КК України ОСОБА_6 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 24 червня 2025 року, скасувати.

Вцій частині постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 червня 2025 року включно.

Визначити ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 49( сорок дев`ять) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 148 372 (сто сорок вісім тисяч триста сімдесят дві) гри.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем

Застава у разі її внесення, підлягає внесенню за на наступними реквізитами: отримувач коштів: Дніпровський апеляційний суд, , МФО 820172, номер рахунку UA1086699.

У разі звільнення ОСОБА_6 з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду із місця проживання.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Контроль за виконанням ухвали апеляційного суду покласти на прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: