УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2025 м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Київ заяву представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , про відвід слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від розгляду справи № 760/13438/25, провадження № 1-кс/760/7065/25 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000265 від 30.07.2024 року,

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшло клопотання про арешт майна (справа №760/13438/25), яке передано на розгляд слідчому судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_5 .

19.06.2025 року адвокат ОСОБА_4 подав до Солом`янського районного суду м. Києва заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_5 від розгляду вказаної справи.

Мотиви заяви про відвід слідчого судді зводяться до наступного. Адвокатом зазначено, що 14.05.2025 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.05.2025 було проведено обшук в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 . Під час проведення обшуку були вилучені грошові кошти, які є особистою власністю ОСОБА_3 , яка на його переконання не має до кримінального провадження жодного відношення, на підтвердження чого адокатом ОСОБА_4 наведено та долучено до заяви про відвід ряд документів. Вказав також на те, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна у строки, встановлені КПК України до суду не подано, лише 09.06.2025 була отримана інформація, що 19.05.2025 до Солом`янського районного суду надійшло клопотання про арешт майна, вилученого за вказаною вище адресою, яке призначено до розгляду на 10.06.2025. Заявник вважає, що слідчий суддя ОСОБА_5 порушила вимоги ст. 135, ч. 1 ст. 172 та ч. 6 ст. 173 КПК України в частині не повідомлення власника тимчасово вилученого майна про час та місце розгляду такого клопотання та в частині порушення строків розгляду клопотання про арешт майна відповідно, що викликає сумніви у строни захисту в її об`єктивності та неупередженості під час розгляду справи № 760/13438/25.

Відповідно протоколу автомотизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2025 вказана заява про відвід передана на розгляд судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 .

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_5 будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду заяви про відвід в судове засідання не прибула.

Адвокат ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_3 у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, заяв чи клопотань до суду не надіслав.

За викладених підстав, суддя проводить розгляд заяви на підставі наявних матеріалів справи за відсутності учасників її розгляду.

Фіксування судового процесу не здійснювалося на підставі положень ч. 4 ст. 107 КПК України, з огляду на неявку в судове засідання учасників розгляду зави про відвід слідчого судді.

Дослідивши наявні матеріали, приходжу до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

Статтею 75 КПК України визначено обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, а саме: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10.12.2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. theUnitedKingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі ВеттштайнаWettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 08 квітня 2010 року, п.97).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Тобто, наведене вказує на те, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

При цьому, безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

В цій ситуації, із предмета та меж судового розгляду провадження, наявних матерілів, якими обгрунтовується відвід слідчого судді, не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість слідчого судді ОСОБА_5 щодо учасників провадження або обставин цієї справи, чи її необ`єктивність при її розгляді.

Не встановлено і інших підстав, передбачених статтями 75, 76 КПК, які б унеможливлювали розгляд клопотання вказаним слідчим суддею та викликали необхідність її відводу, як і інформації, яка б вказувала на те, що слідчий суддя ОСОБА_5 не є безсторонньою, адже особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного, як наслідок побоювання представника заявника, що слідчий суддя не є об`єктивною та неупередженою не можна вважати обґрунтованими.

При цьому, внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання без наявності з цього питання певних доказів чи інформації не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Сама ж по собі незгода з діями судді у провадженні, чи постановленими ним процесуальними рішеннями організаційного характеру не є підставою його відводу.

У справі № 826/14033/17 в ухвалі від 03.07.2019 року Верховний Суд сформував позицію про те, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

В ході цього розгляду, також не встановлено з боку слідчого судді ОСОБА_5 умисних або необережних дій, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в неупередженості.

Як наслідок, висловлені адвокатом доводи, які обумовлюють відвід слідчого судді, є неспроможними та сумнівними за своєю суттю, оскільки не "випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту", через що, вважаю заяву адвоката ОСОБА_4 про відвід за своєю суттю такою, що не ґрунтуюється на вимогах ст.ст. 75, 76 КПК України, у зв`язку з чим остання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1-29, 75, 76, 80, 81, 369-372, 376, 416 КПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , про відвід слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від розгляду справи № 760/13438/25, провадження № 1-кс/760/7065/25 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000265 від 30.07.2024 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1