ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/704/25 Справа № 201/2976/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білокуракинського відділу Сватівської окружної прокуратури Лунаської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000443 про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Сватове Сватівського району Луганської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 березня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого, оскільки ОСОБА_6 у міжнародний розшук не оголошувався. Зазначено, що органом досудового розслідування не вжито заходів щодо належного повідомлення ОСОБА_6 про його виклик до слідчого, вручення підозри, а також щодо встановлення зареєстрованого місця проживання ОСОБА_6 , членів його сім`ї, наявності в нього електронної пошти.

В апеляції:

- прокурор скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

В обґрунтування вказує, що відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, оголошення у міжнародний розшук не є обов`язковою умовою для розгляду слідчим суддею клопотання та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного. Зазначає, що обов`язковою умовою для здійснення міжнародного розшуку з метою екстрадиції є чинне процесуальне рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також зазначає, що у даному кримінальному провадженні підозрюваного ОСОБА_6 постановою слідчого від 23 січня 2025 року на підставі ст. 281 КПК України оголошено в розшук.

Крім цього вказує, що саме у випадку обґрунтованої неможливості вручити повістки згідно з частинами першої, другої, четвертої- сьомої цієї статті виклик особи здійснюється через публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб- сайті Офісу Генерального прокурора. Тобто, на даний час, у зв`язку з тимчасовою окупацією значної частини території Луганської області, зокрема Сватівського району Луганської області, здійснити виклик відповідно до ч. 1, 2, 4-7 ст. 135 КПК України обґрунтовано неможливо.

Прокурор також вказує, що під час досудового розслідування встановлено факт перебування ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території України, що повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Також прокурор зазначає про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, що повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Прокурор також зазначає і про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування;знищення, сховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, або вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вислухавши прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав, захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити її без змін, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає їх слушними, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора, співставивши їх з матеріалами справи, колегія суддів вважає їх переконливими, оскільки судовий розгляд клопотання повинен здійснюватись в порядку вимог ч. 6 ст. 193 КПК України, так як в матеріалах справи наявні належні докази того, що ОСОБА_6 , дійсно перебуває на тимчасово окупованій території, вжиті заходи щодо вручення повідомлення про підозру та виклик здійснені відповідно до положень ст. 135, 278 КПК України.

Так, частиною першою статті 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зважається на те, що в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що останній перебуває на тимчасово окупованій території та виконує функції представника держави-агресора, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З наданих матеріалів слідує, що ОСОБА_6 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вказані території, у зв`язку зі збройною агресією рф були захопленні представниками збройних формувань та дотепер непідконтрольні державі Україні.

Крім того, на підтвердження факту перебування останнього на тимчасово окупованій території свідчать і дані долучених до клопотання доказів, а саме протоколи огляду офіційного сайту муніципального округу та протоколи допиту свідків, які безпосередньо вказують на ОСОБА_6 , як особу яка перебуває на окупованій території та перебуває на посаді заместителя главы администрации муниципального округа муниципальное образование Сватовский муниципальный округ Луганской народной республики.

За наведеного слідує, що ОСОБА_6 дійсно перебуває на тимчасово окупованій території, що підтверджується належними доказами, у зв`язку з чим розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинен здійснювались в порядку вимог ч. 6 ст. 193 КПК України за відсутності підозрюваного.

Так, 16 січня 2025 року відносно ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Враховуючи, що підозрюваний перебуває на тимчасово окупованій території, слідчий з дотриманням вимог ст. ст. 135, 278 КПК України, здійснив неодноразові виклики та публікацію письмового повідомлення у загальнодержавних засобах інформації: газеті Урядовий кур`єр та на сайті Офісу Генерального прокурора України, у зв`язку з чим таке повідомлення слід вважати належним, а ОСОБА_6 таким, що набув статусу підозрюваного.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, як підставу для застосування запобіжного заходу, зважається на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Наведені у клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, що підтверджується, зокрема: протоколами допитів свідків ОСОБА_9 ОСОБА_10 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколами огляду інтернет ресурсів, зокрема, соціальних мереж, телеграм-каналів; розпорядженнями Сватівського муніципального округу ЛНР, які у своїй сукупності вказують на причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Розглядаючи питання наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме особу ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання строком до десяти років позбавлення волі, обставини і наслідки вчиненого, у зв`язку з чим, з метою уникнення можливого покарання останній може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду у тому числі на тимчасово окупованій території України.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, враховується, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням альтернативних запобіжних заходів.

Ризики знищення, сховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, або вчинення іншого кримінального правопорушення, є вагомими, оскільки ОСОБА_6 добровільно на підконтрольну Україні територію не переїхав, залишився під окупацією, при цьому активно співпрацюючи з представниками держави-агресора, що свідчить про те, що останній займає посаду заместителя главы администрации муниципального округа муниципальное образование Сватовский муниципальный округ Луганской народной республики.

З урахуванням того, що ОСОБА_6 вчинено тяжкий злочин проти основ національної безпеки України і в подальшому він продовжує обіймати займану посаду, ризик вчинення нового злочину та продовження злочинної діяльності існує.

Вищезазначені обставини не отримали належної оцінки слідчим суддею, у зв`язку з чим він діййшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора, що даному випадку є підставою для скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Розглядаючи клопотання прокурора враховується обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність наведених вище ризиків, а також приймається до увага обставини та характер вчиненого злочину та рівень його суспільної небезпеки.

Згідно вимог п. 5 ч. 5 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України.

На підставі викладеного апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню. А оскаржувана ухвала скасуванню з постановлянням нової.

Керуючись ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Білокуракинського відділу Сватівської окружної прокуратури Лунаської області ОСОБА_5 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000443 про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого 2 відділення слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ОСОБА_5 про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Після затримання підозрюваного не пізніше як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя повинен розглянути за участю ОСОБА_6 питання про застосування обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Білокуракинського відділу Сватівської окружної прокуратури Лунаської області, який здійснював повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000443.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4