Справа № 390/919/21
Провадження № 1-кп/390/99/23

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2025 Кропивницький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, - ОСОБА_5 та його законного представника ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кропивницький клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000120 від 02.05.2021, відносно ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сонячне Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянин України, неодружений, із базовою загальною освітою, який має інвалідність 2 групи, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

встановив:

В провадженні Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебуває клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000120 від 02.05.2021, відносно ОСОБА_5 за ознакою суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 185 КК України, за наступних обставин: приблизно о 17 год 40 хв 01.05.2021 ОСОБА_5 перебував разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де вживали алкогольні напої.

ОСОБА_5 , будучи неосудним, о 22 год 30 хв 01.05.2021 таємно викрав чуже майно: телефон марки «Samsung», вартістю 233 грн, акустичну колонку марки «JBL», вартістю 200 грн, та грошові кошти в розмірі 2000 грн. Викраденим майном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 2433 грн.

Суспільно небезпечне діяння ОСОБА_5 кваліфіковане за ч. 1 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_9 заявив клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 на підставі ст. 49 КК України.

ОСОБА_5 та його законний представник ОСОБА_6 підтримали клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту, вказавши, що дійсно обвинуваченим інкриміновано вчинення таких кримінальних правопорушень строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за якими вже сплинув.

Суд, заслухавши думки сторін, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Як убачається із ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тобто на практиці в деяких випадках це може обумовити необхідність ухвалення рішень, які прямо не передбачені КПК України.

Статтею 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Частиною 2 ст. 10 КПК України передбачено, що у випадках і порядку, передбачених цим Кодексом, певні категорії осіб (неповнолітні, іноземці, особи з розумовими і фізичними вадами тощо) під час кримінального провадження користуються додатковими гарантіями.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

Згідно із ч. 1 ст. 506 КПК України особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.

Відповідно до ч. 2 ст. 512 КПК України судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Водночас ч. 4 ст. 286 КПК України встановлено, що у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, то суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Судом встановлено, що особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, - ОСОБА_5 та його законний представник ОСОБА_6 розуміють свої права, передбачені ч. 3 ст. 285 КПК України, щодо наслідків закриття кримінального провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень наполягають на закритті провадження з підстави, передбаченої ст. 49 КК України.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 КПК України).

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

В п. 22 Постанови Пленуму № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» вказано, що у випадках закінчення строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, скасування кримінального закону, наяв ності акта амністії, помилування та інших передбачених законом підстав кримінальна справа підлягає закриттю за згодою особи, щодо якої вона розглядається (коли така згода необхідна). За відсутності таких підстав кримінальну справу щодо особи, психічна хвороба якої була встановлена судом при розгляді справи з обвинувальним висновком і яка в подальшому одужала, необхідно надіслати за підсудністю суду першої інстанції для розгляду по суті, а в усіх інших випадках - прокуророві для проведення досудового слідства.

Санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк.

Згідно із ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Прокурор у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру просить їх застосувати за вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, яке кваліфіковане за ч. 1 ст. 185 КК Украни, а отже є кримінальним проступком і строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за який становить три роки відповідно.

Суд враховує, що на час судового розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру і розгляду клопотання захисника, закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п.п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, що призвело б у випадку розгляду справи щодо осудної особи до безумовного звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого.

За положеннями КПК обсяг прав особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, такий же як і обвинуваченого.

Отже з метою захисту прав особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, дотримання загальних засад кримінального провадження, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру та задовольнити клопотання захисника, закривши кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 ..

З огляду на викладене, керуючись ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ст. 314, 369-372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України - задовольнити.

У задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_5 відмовити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000120 від 02.05.2021, відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст.185 КК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1