ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/817/25 Справа № 204/3265/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю (в режимі відеоконференції):

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Роксолани, Овідіопольського району, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а у випадку залишення судом підозрюваного під вартою визначити мінімальну грошову заставу як альтернативний запобіжний захід.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно обрано найсуворіший запобіжний захід. Вказує, що надані слідством докази не підтверджують наявність реальних підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також судом не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Зазначає, що судом першої інстанції були проігноровані надані документи щодо того, що ОСОБА_7 має батьків, які мають групу інвалідності та потребують стороннього догляду, самостійно не можуть виходити з дому. Вони проживають у маленькому селі, за ними нікому доглядати окрім підозрюваного, оскільки його брат перебуває на військовій службі.

Також захисник вказує, що відсутні обґрунтовані ризики, передбачені ст. 177 КПК України. ОСОБА_7 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, що виключають можливість його втечі, а також має на утриманні батьків. Оскільки підозрюваний є особою призовного віку, а тому не має можливості виїжджати за кордон, ризик переховування є необґрунтованим.

Щодо ризику впливу на свідків або знищення доказів вказує, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що ОСОБА_7 мав намір або можливість впливати на свідків чи знищити докази, або ж залякувати їх з метою зміни показів.

Захисник вказує, що ОСОБА_7 не має на меті вчиняти нове кримінальне правопорушення, тому цей ризик є лише припущенням, яке суперечить матеріалам справи та особі підозрюваного. Зазначає, що ОСОБА_7 є молодою людиною, до кримінальної відповідальності не притягався, є не судимим, що свідчить про його добропорядну поведінку та відсутність кримінального досвіду і наміру переховуватися. Також вказує, що підозрюваний переймається, як будуть без нього жити його батьки, а перебування під кримінальним переслідуванням та прицільним наглядом правоохоронних органів, є вагомою підставою не вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Зазначає, що при затриманні ОСОБА_7 було порушено можливість конфіденційного спілкування з адвокатом, слідчий надав лише 5 хвилин, а потім в примусовому порядку почав під відео проводити слідчі дії. Вказує, що суду першої інстанції було відомо про порушення права на захист, а саме, на побачення, на конфіденційну бесіду з адвокатом, однак повністю проігноровано.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2025 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 04 травня 2025 року, без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що прокурором доведено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, а відтак підозрюваний, намагаючись уникнути покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а запобігти зазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, є недоцільним, оскільки не буде достатнім для запобігання визначеним ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також слідчий суддя, беручи до уваги, що на даний час на території України введено воєнний стан, враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення, який свідчить про високий ступінь суспільної небезпечності особи підозрюваного, визнав за доцільне не визначати розмір альтернативної застави.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та захисника, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених у ній підстав; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися

?нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався в повному обсязі.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що у провадженні Слідчого відділу Управління Служби безпеки України і Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000175 від 02.02.2025 року за підозрою ОСОБА_9 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 258 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України.

В ході досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 258 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України підтверджується наступними доказами, долученими до клопотання: протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_2 від 04.02.2025, за результатом проведення якого вилучено особистий мобільний телефон ОСОБА_7 , з використанням якого останній здійснював спілкування з ОСОБА_10 та отримував вказівки від представників спеціальних служб Російської Федерації, необхідні для вчинення терористичного акту; протоколом огляду місця події від 02.05.2025; висновком експерта № 65 від 25.02.2025 за результатами проведення експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів; протоколом допиту як підозрюваного ОСОБА_7 від 13.03.2025, під час якого останній надав відомості щодо вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та визнав свою вину у вчиненні зазначеного злочину; протоколом слідчого експерименту від 13.03.2025 за участю підозрюваного ОСОБА_7 , у ході якого останній надав детальну інформацію, з відтворенням на місцевості, щодо встановлення ним мобільного телефону навпроти будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою здійснення онлайн відеозйомки подальшої детонації саморобного вибухового пристрою; іншими матеріалами досудового розслідування, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність ОСОБА_7 до інкримінованого злочину.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

За наведених обставин слідчий суддя дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо останнього в обсязі, достатньому для застосування відносно нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 слідчий суддя належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують перебування останнього під вартою.

Є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтована підозра у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду. Також ОСОБА_7 може змінити місце фактичного мешкання, виїхати за межі території України, на тимчасово окуповану територію України, та переховуватися від органів досудового слідства та суду.

Крім того, судом першої інстанції було враховано поведінку підозрюваного, який після вчинення злочину покинув місце події та переховуючись від правоохоронних органів виїхав до Одеської області, про вчиненні дії компетентні органи не повідомляв.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування цього підозрюваного від суду, колегія суддів вважає, що існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Враховуючи, що органу досудового розслідування необхідно провести слідчі дії за участю свідків та інших підозрюваних, ризик незаконного впливу на останніх з боку підозрюваного також існує.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками чи інших підозрюваних, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На думку колегії суддів, підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, дійсно може незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у даному провадженні.

Враховуючи те, що в діях підозрюваного ОСОБА_7 вбачаються ознаки вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, а також приймаючи до уваги характер інкримінованого діяння, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. При цьому враховується, що згідно із матеріалами справи в ході досудового розслідування на теперішній час встановлюються факти причетності ОСОБА_7 до вчинення інших кримінальних правопорушень, у тому числі проти державної та громадської безпеки.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді, вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про його особу та фактичних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є виключно вагомими та на даному етапі досудового розслідування не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Наведені захисником доводи не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку із вищенаведеним, а також з огляду на те, що вони у сукупності не дають достатніх підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не містять нових відомостей, що мають істотне значення, і в цілому полягають у переоцінці обставин, які були відомі слідчому судді і дістали належну оцінку.

Продовжений запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками слідчого судді про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_7 , за відсутності дієвих стримуючих чинників, є недоцільним, оскільки не буде достатнім для запобігання визначеним ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Доводи захисника про те, що до ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки останній має на утриманні батьків, які мають групу інвалідності та потребують стороннього догляду, в силу вищенаведених обставин є неспроможними.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6,260,261,437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК, та зважаючи на імперативні приписи ч. 6 ст. 176 КПК, які не передбачають обрання альтернативного запобіжного заходу, відсутні підстави для застосування відносно цього підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів, зокрема у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З огляду на викладене, доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, та недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Також колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано прийнято рішення про недоцільність у даному випадку визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні під час дії воєнного стану кримінального правопорушення проти громадської безпеки, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК. Підстав для визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, на даному етапі кримінального провадження колегія суддів апеляційного суду не вбачає зважаючи як на фактичні обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та його наслідки, так і на відомості про особу обвинуваченого та його дії після вчинення злочину

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: